ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6463/19 Справа № 205/7273/17 	  	Головуючий у першій інстанції: Остапенко Н. Г. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого -                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,
при секретарі                        Догоновій О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційним скаргам ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення та зняття їх з реєстрації; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_2 , Комунальне підприємство «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_1 , Комунальне підприємство «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації, - 
ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він, його племінниця ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані в жилому приміщенні за адресою ж АДРЕСА_1 . Будинок знаходиться на балансі КП ЖЕП №25 Дніпропетровської міської ради. Згідно рішення виконавчого комітету Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради №1547 від 29.12.2005 року наймачем вищезазначеного житлового приміщення є ОСОБА_1 . Відповідачі зареєстровані у спірній квартирі, але фактично проживають за адресою по АДРЕСА_2 з 2006 року по теперішній час. Комунальні платежі, які нараховується відповідно до кількості зареєстрованих осіб, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не сплачують, тому утворилася заборгованість. Реєстрація в спірній квартирі відповідачів обмежує його, позивача, право користування вищевказаною квартирою. Тому позивач, на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР, просив визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_3 та зняти їх з реєстрації за вказаною адресою (а.с. 2-4 т.1). 
Із зустрічними позовними заявами до ОСОБА_4 звернулись окремо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , обґрунтовуючи їх тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані та мешкають у квартирі АДРЕСА_3 . ОСОБА_4 зареєстрований в зазначеній квартирі, але не мешкає без поважних причин понад шість місяців. Після одруження він переїхав мешкати до своєї жінки в смт. Голубівка Новомосковського району Дніпропетровської області. На підставі рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_4 вселено наприкінці жовтня 2017 року в спірне житлове приміщення. ОСОБА_4 були надані ключі від приміщення, однак він не перевіз особисті речі та не виявив бажання надати допомогу в закінченні ремонту спірної квартири. ОСОБА_4 не здійснював оплату за комунальні послуги, які передбачені договором найму житлового приміщення. Ремонт, оплату комунальних послуг, заміну каналізаційних та водопровідних труб, лічильники на гарячу та холодну воду, газовий лічильник купувала та оплачувала ОСОБА_1 . Обов`язки наймача житлового приміщення ОСОБА_4 не виконує, комунальні послуги не сплачує, в приміщені не проживає, особисті речі та предмети меблів відсутні. Тому, ОСОБА_1 , на підставі ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР, та ОСОБА_2 , на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР, у своїх зустрічних позовних заявах, кожен, просили визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_3 та зняти його з реєстрації за вказаною адресою (а.с. 40-42, 135-137 т.1). 
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_4 , зустрічного позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено (а.с. 194-197 т.1). 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині залишених без задоволення її зустрічних позовних вимог та ухвалення у цій частині нового судового рішення про задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 (а.с. 202-205 т.1). 
Із зазначеним вище рішенням не погодився також ОСОБА_2 та, в особі свого представника ОСОБА_3 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині залишених без задоволення його зустрічних позовних вимог та ухвалення у цій частині нового судового рішення про задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 (а.с. 218-222 т.1). 
Також із апеляційною скаргою на вказане вище рішення звернувся представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині залишених без задоволення первісних позовних вимог та ухвалення у цій частині нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_4 у повному обсязі (а.с. 232-237 т.1). 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення місцевого суду відсутні, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_6 28 вересня 1997 року Виконавчим комітетом Ленінської Ради депутатів трудящих міста Дніпропетровськ видано ордер №7/2 серія 1 на право зайняття однієї кімнати загальною площею 16,4 кв.м. в квартирі АДРЕСА_3 (а.с. 5 т.1). 
Також, 28 вересня 1997 року Виконавчим комітетом Ленінської Ради депутатів трудящих міста Дніпропетровськ ОСОБА_7 видано ордер №7/3 серія 1 на право зайняття однієї кімнати загальною площею 11,0 кв.м. в квартирі АДРЕСА_3 (а.с. 6 т.1).
Рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради від 29.12.2005 року №1547 «Про зміну умов договору найму житлових приміщень по житлово-комунальному підприємству «Парус»» змінено умови договору найму житлового приміщення, що складається із двох кімнат, житловою площею 27,5 кв.м. за адресою ж/ АДРЕСА_1 , з померлої бабусі ОСОБА_7 на онуку ОСОБА_8 з родиною у складі дядька ОСОБА_4 , 1949 р.н., сина ОСОБА_9 , 1998 р.н. (а.с. 9 т.1). 
В квартирі АДРЕСА_3 зареєстровано місце проживання ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї та місце реєстрації №21836 від 26 жовтня 2017 року, виданої КП "Жилсервіс-2" Дніпровської міської ради (а.с. 12 т.1). 
Між сторонами склалися неприязні стосунки з приводу користування спірною квартирою. 
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2015 року у цивільній справі №205/2708/15-ц в задоволенні первісного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , про зміну договору найму, визначення порядку користування житловим приміщенням, зобов`язання поділити особові рахунки відмовлено повністю; у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовлено повністю. Рішення набрало законної сили (а.с. 10-11 т.1).
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2017 року у цивільній справі №205/9253/17 позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, зобов`язання вчинити певні дії, вселення - задоволено, вирішено усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_3 , зобов`язавши ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передати ОСОБА_4 ключі від вказаної квартири; вселити ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_3 . Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 1102,40 грн. (а.с. 117-119 т.1).
Вказаним заочним рішенням, що набрало законної сили, було, зокрема, встановлено, що з боку ОСОБА_1 створювались перешкоди у користуванні спірною квартирою ОСОБА_4 ; у даній квартирі ОСОБА_1 здійснила заміну замка на вхідних дверях. 
В жовтні 2017 року зазначене вище заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 квітня 2017 року 205/9253/17 про вселення виконано державним виконавцем Новокодацького відділу державної виконавчої служби м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, що підтверджується, зокрема, копію повідомлення Новокодацького відділу державної виконавчої служби м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області від 02.10.2017 року №46830, копією постанови державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області від 05.09.2017 року №54512750 про залучення працівників органів внутрішніх справ (а.с. 129, 141 т.1). 
Апеляційним судом встановлено, що в квартирі АДРЕСА_3 з кінця 2017 року та до цього часу ОСОБА_1 здійснюється ремонт; в квартирі комунікації відсутні, унітаз відсутній, постачання природного газу відновлено лише 19.11.2019 року. Вказані факти визнані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що підтверджується особистими поясненнями, які були надані в судах першої та апеляційної інстанції, що підтверджується протоколами та звукозаписами судових засідань. 
Крім того, згідно висновку будівельно-технічного експертного дослідження №1202-11 від 13.11.2017 року, технічний стан покриттів внутрішніх поверхонь та інженерних мереж водопостачання, водовідведення квартири АДРЕСА_3 , станом на 07.11.2017 року, визначений як незадовільний, експлуатація елементів будинку можлива лише при умові проведення їх ремонту (а.с. 76-82 т.1).
Суду апеляційної інстанції надано копію акту №б/н від 19.11.2019 року про відновлення газопостачання в квартирі АДРЕСА_3 . 
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - ЖЕО (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Відповідно до ч. 1 ст. 64 Житлового кодексу Української РСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. 
Частиною 2 вказаної вище статті передбачено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Згідно ч. 1 ст. 65 ЖК УРСР, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. 
Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч. 2 ст. 65 ЖК УРСР). 
Згідно ч.1 та 2 ст. 71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Статтею 72 Житлового Кодексу України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Апеляційним судом встановлено, що позивачем за первісним позовом не надано суду належних та допустимих доказів щодо постійного непроживання відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у спірній квартирі понад шість місяців. 
Крім того, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; встановивши, що, у зв"язку з тривалим проведенням ОСОБА_1 ремонту в спірній квартирі, користування даним житлом за призначенням - постійне проживання в квартирі - є некомфортним та суттєво ускладненим для кожного з позивачів; враховуючи існування між ОСОБА_4 , з одного боку, та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , з іншого боку, неприязних стосунків, що визнано усіма позивачами та підтверджується фактом пред"явлення наведених вище цивільних позовів до суду, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення кожного з позовів, що заявлені, відповідно до змісту позовних заяв, на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР, про визнання такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки для кожного з позивачів, у зв"язку з тривалим проведенням ремонту, створені перешкоди у користуванні житлом.
Представлені суду копії дублікатів квитанцій про сплату ОСОБА_1 комунальних послуг за адресою ж/ АДРЕСА_1 за вересень та жовтень 2019 року, а також копія акту від 19.11.2019 року про відновлення газопостачання за вказаною адресою, не спростовують наведених вище висновків суду про створення позивачам перешкод у користування спірною квартирою у зв"язку з ремонтом.
Доводи  ОСОБА_1 про несплату позивачем за первісним позовом комунальних послуг та про те, що він відмовляється приймати участь в ремонті - не є підставами для визнання  ОСОБА_4 таким, що втратив право користування спірним житлом. 
Твердження ОСОБА_1 про необхідність задоволення її позову з підстав ст. 107 ЖК УРСР є безпідставними; належні та допустимі докази на підтвердження такої позиції не надані, адресу постійного місця проживання первісного позивача, відмінну від адреси спірної квартири, не зазначено; більше того, позовна заява ОСОБА_1 не містить посилання на відповідну правову норму - ст. 107 ЖК УРСР, як підставу позову.
Колегія приймає до уваги не спростовані доводи первісного позивача про те, що він змушений тимчасово, у зв"язку з ремонтом, проживати у родичів; іншого постійного місця проживання, окрім спірної квартири, не має; інтерес до спірної квартири не втратив, коштів на завершення ремонту не має; ремонт в квартирі АДРЕСА_3 було розпочато  ОСОБА_1 без погодження з ним, ОСОБА_4 .
Отже, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення первісних та зустрічних позовних вимог, правильно відмовивши у задоволенні позовів ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у повному обсязі. 
Доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Клопотань про надання апеляційному суду будь-яких доказів чи про витребування відповідних доказів судом - сторонами не заявлено, що стверджується письмовими матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судового засідання.
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність залишення апеляційних скарг без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги  ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2  - ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4  - ОСОБА_5  - залишити без задоволення. 
Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2019 року- залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий

Судді