ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2020 року                                                                 м. Одеса
Єдиний унікальний номер справи № 522/12160/17
Апеляційне провадження № 22-ц/813/2385/20
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого -Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач), 
суддів-Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С., 
за участю секретаря -Сороколет Ю.С., 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 28 січня 2019 року, постановленого під головуванням судді Чернявської Л. М.,
 
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, рух справи в судах адміністративної та загальної юрисдикцій, відзивів на позов
I
У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі-ГТУЮ в Одеській області) про визнання протиправним та скасування рішення реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області(далі-ОМУЮ) №18703519  від 19 січня 2015 року про скасування запису про його право власності на нежиле приміщення станції техобслуговування автомобілів (далі-СТО автомобілів), загальною площею 199,9 кв.м. за адресою; АДРЕСА_1 . 
Позов обґрунтований тим, що скасування запису про реєстрацію права власності, відповідно до п.41  Порядку ведення державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабміну України від 02 жовтня 2011 року №1141 (далі- Порядок), можливо лише у разі скасування такого запису на підставі рішення суду. 
Оскільки такого судового рішення не існує, державний реєстратор реєстраційної служби ОМУЮ в порушення п.15 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабміну України від 17.10.2013р. № 868, здійснив запис про скасування запису про реєстрацію права власності за відсутності повного переліку документів.
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю.
Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року апеляційні скарги ГТУЮ в Одеській області, та дочірнього підприємства "Клінічний санаторій ім.Пірогова" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (далі-ДП«Клінічний санаторій ім.Пирогова»), яке позивачем та судом першої інстанції до участі у справі не залучалось, задоволено частково.
Постанова Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2017 року скасована та закрито провадження у справі з тих підстав, що справу належить розглядати в порядку цивільного судочинства(т.1а.с.25-26).
Мотивувальна частина судового рішення апеляційного суду містить роз`яснення,  що належним відповідачем у справімає бути не ГТУЮ в Одеській області, а управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради (далі-управління ОМР).
II

Зважаючи на вказане судове рішення Одеського апеляційного адміністративного суду, ОСОБА_1 , у липні 2017 року, звернувся до місцевого загального суду з цивільним позовом до управління ОМР про визнання дій протиправними та скасування рішення.
Позов обґрунтовано тим, що 19 січня 2015 року державний реєстратор ОМУЮ Тулба О.О. (далі-державний реєстратор Тулба О.О.) скасувала запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно його право власності на нерухоме майно у порушення п.41 Порядку, яким передбачено, що така дія можлива лише на підставі судового рішення.
Зазначав, що такого судового рішення не існує, а тому державний реєстратор Тулба О.О., відповідно до п.15 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабміну України від 17.10.2013 року № 868, не мала права здійснювати запис про скасування запису про реєстрацію його права власності на нерухоме майно. 
Посилаючись на вказані обставини, просив визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Тулба О.О. щодо винесення рішення індексний номер-18703519, про скасування запису на нерухоме майно, право власності та суб`єкта цього права, форма власності приватна, спільна часткова, розмір частки:1\2 за номером 3607, яким було скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно його право власності на нерухоме майно, а саме на інше нежиле приміщення станції техобслуговування автомобілів, загальною площею 199,9 кв.м. за адресою, АДРЕСА_1 .
Крім того, просив встановити порядок виконання судового рішення, зазначивши, що воно є підставою для скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про скасування його права власності на зазначене нежитлове приміщення (т.1 а.с.1-4).
Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 05 липня 2017 року у відкритті провадження відмовлено з підстав, що зазначений спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства (т.1а.с.12).
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2017 року вказане судове рішення скасовано, з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції (т.1а.с.61-63).
Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 07 грудня 2017 року відкрито провадження у справі (т.1а.с.67).
Представник відповідача просила відмовити у позові, посилаючись на те, що управління ОМР не є правонаступником ОМУЮ,а тому не несе відповідальність за дії державного реєстратора Тулба О.О., що приймала оскаржуване рішення (т.1 а.с.139-141). 
09 лютого 2018 року директор ДП«Клінічний санаторій ім.Пирогова» подав до суду заяву про вступ у справу третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, проти чого заперечували представники позивача (т.1а.с. 68-73,163-165,165).
Ухвалою Приморського районного суду м.Одесивід 04 червня 2018 року залучено ДП «Клінічний санаторій ім.Пирогова» до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача (т.1а.с.165).
Представник ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» просив у позові відмовити, посилаючись на те, що: 
- рішенням апеляційного суду Одеської області від 07 листопада 2014 року скасовано рішення Київського районного суду м.Одеси від 10 квітня 2008 року про визнання права власності за ОСОБА_1 на вищевказаний спірний об`єкт нерухомого майна; 
- державним реєстратором прийнято правомірне рішення, яке безпідставно оскаржується позивачем ( т.1 а.с.167-171).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 28 січня 2019 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду  мотивовано тим, що скасування запису про нерухоме майно та право власності ОСОБА_1 на вказане нерухоме майно прийнято державним реєстратором Тулба И.И. правомірно, на підставі заяви представника ДП «Клінічний санаторій ім.Пирогова», який надав реєстратору низку документів, в тому числі рішення апеляційного суду Одеської області від 07 липня 2014 року про скасування рішення Київського районного суду м.Одеси від 10 квітня 2008 року, на підставі якого й було прийнято 19 серпня 2009 року рішення державним реєстратором про державну реєстрацію нерухомого майна за ОСОБА_1 . 
Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов заявлено до неналежного відповідача, оскільки управління ОМР не є правонаступником ОМУЮ з виконання функцій державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с.247- 249). 

Доводи апеляційної скарги та відзиви на скаргу 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, позов задовольнити, посилаючись на те, що:
- рішенням апеляційного суду Одеської області від 07 листопада 2014 року не вирішувались вимоги про скасування права власності позивача в Державному реєстру;
- державний реєстратор не мав права скасовувати запис права власності ОСОБА_1 без відповідного рішення суду;
- реєстратор спочатку реєструє майно в цілому, а потім скасовує його як спільну - часткову власність, вказуючи при цьому не існуючу форму власності-спільну часткову, такою приміщення СТО ніколи не було;
- висновок суду, що спірне приміщення числиться на балансі ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» не відповідає дійсності за відсутністю правовстановлюючих документів;
- управління ОМР є належним відповідачем у справі,що підтверджено інформацією, яка є на сайті цього управління в Інтернеті, де зазначені його повноваження з 01 травня 2016 року (т.1 а.с.257-262).
Представник ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» у відзиві на апеляційну скаргу, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.
Зокрема, крім доводів , які містяться в його відзиві на позов , зазначив, що:
- судовим рішенням апеляційного суду скасовано право власності ОСОБА_1 на спірне майно, тому на підставі цього рішення необхідно було внести відповідні відомості до Державного реєстру прав на нерухоме майно;
- управління ОМР не є правонаступником ОМУЮ, яке припинило свою дію 18 серпня 2016 року. Процедура реорганізації останнього не проводилась, а управлінню ОМР лише передано всі реєстраційні справи (т.2 а.с.17-24).
У відзиві на апеляційну скаргу представник ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, зазначаючи про те, що суд першої інстанції правильно:
- виходив з того, що рішення апеляційного суду Одеської області від 07 листопада 2014 року є тим документом, що підтверджує припинення речових прав ОСОБА_1 на нерухоме майно,
- визначив склад осіб, що беруть участь у справі (т.2а.с.17-24).
Правом відзиву відповідач не скористався.
Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи у їх відсутність (т.2а.с.47,49).

Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної  скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в його мотивувальній частині та залишенню без зміни в його резолютивній частині з таких підстав.

I

Встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2008 року позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нежиле приміщення СТО автомобілів. 
Визнано за ОСОБА_1 визнано право власності на нежиле приміщення СТО автомобілів, загальною площею 199,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . 
На підставі зазначеного рішення суду було прийнято рішення державного реєстратора про державну реєстрацію за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,права власності на нежиле приміщення СТО автомобілів, загальною площею 199,9 кв.м., що розміщене за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 28067428, номер запису: 3607 в книзі: 89неж-107, дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 19 серпня 2009 року, дата внесення запису: 19 серпня 2009 року.
Зазначене рішення оскаржено ДП «Клінічний санаторій ім.Пирогова», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які до участі у справі позивачем та судом першої інстанції не залучалися. 
Справа розглядалась апеляційним судом неодноразово.
Останнім рішенням апеляційного суду Одеської області від 07 листопада 2014 року апеляційні скарги названих вище осіб задоволено частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2008 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нежиле приміщення СТО автомобілів відмовлено (т.1а.с.8-10,61-63).
Скасовуючи це рішення, апеляційний суд, крім іншого, виходив з того, що:
-позивач на момент звернення до суду не був власником спірного майна та не набував на нього права власності, 
-позов заявлено до неналежного відповідача ОСОБА_2 , до компетенції якого не віднесено вирішення питання про набуття права власності, 
-суд першої інстанції порушив праваДП «Клінічний санаторій ім.Пирогова», оскільки спірна будівля (нежиле приміщення СТО автомобілів) належить санаторію та числиться на його балансі за №1039 на підставі акту-прийому передачі основних фондів СТО-1 за 2002 рік.
Вищевказане свідчить про втрату юридичної сили судового рішення від 10 квітня 2008 року, яким визнано право власності за ОСОБА_1 на вказане нерухоме майно та на підставі якого було прийнято рішення державного реєстратора про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на нежиле приміщення СТО автомобілів, загальною площею 199,9 кв.м., що розміщене за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 28067428, номер запису: 3607 в книзі: 89неж-107, дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 19 серпня 2009 року, дата внесення запису: 19 серпня 2009 року.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 грудня 2014 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Одеської області від 07 листопада 2014 відмовлено (т.1а.с.80-81).
Таким чином, рішенням апеляційного суду Одеської області від 07 листопада 2014 року безумовно встановлено, що позивач ОСОБА_1 немає жодного відношення до нежилого приміщення СТО автомобілів, що розміщене за адресою: АДРЕСА_1 , а його звернення до суду про набуття права власності на новостворене самочинно збудовано майно захисту не підлягає.
Зазначене рішення апеляційного суду Одеської області від 07 листопада 2014 року, разом з іншими документами, які передбачені чинним законодавством, були надані представником ДП «Клінічний санаторій ім.Пирогова»  державному реєстратору Тулба О.О. для скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно (нежиле приміщення СТО автомобілів). 
19 січня 2015 року державним реєстратором Тулба О.О. прийнято рішення №18703519 про скасування запису про нерухоме майно, право власності та субєкта (субєктів) цього права, форма власності приватна, спільна часткова, розмір частки: 1\2 за номером 2007 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на обєкт нерухомого майна з реєстраційним номером: 28067428 / спеціального розділу державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка керуваласьп.5. ч.1 ст.19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції чинній на момент державної реєстрації, в тому числі рішенням апеляційного суду Одеської області від 07 листопада 2014 року, яке набрало законної сили.
Так, згідно ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" врегульовано питання внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 ч.6 ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що 19 січня 2015 року державним реєстратором правомірно прийнято рішення № 18703519 про скасування запису про право власності ОСОБА_1 на вищевказане нежиле приміщення, що підтверджено матеріалами справи та копією реєстраційної справи (т.1а.с.190-222).
Як зазначалось вище, неправомірність набуття позивачем права власності на нерухоме майно встановлена судом апеляційної інстанції. Наслідком скасування правової підстави виникнення у ОСОБА_1 права власності на вказане нерухоме майно є припинення його речового права. Єдиним способом захисту прав та інтересів ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова», на балансі якого знаходитися нерухоме майно, було скасування державної реєстрації права власності позивача, а тому суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні його позову.
Крім того, відповідно до ч.10 п.37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868 (у редакції від 01 січня 2015 року чинної на момент прийняття рішення державним реєстратором), документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили щодо прав власності та інших речових прав на нерухоме майно.
Посилання апелянта на те, що реєстратор не мав права скасовувати запис про право власності ОСОБА_1 без відповідного рішення суду, в якому повинно бути зазначено про скасування об`єкту нерухомого майна, до уваги не приймаються, оскільки право власності за ОСОБА_1 скасовано на підставі судового рішення, а тому підстави для скасування рішення реєстратора індексний номер: 18703519 від 19 січня 2015 року відсутні.
Доводи апеляційної скарги щодо помилок, які вчинені реєстратором є безпідставними, оскільки згідно зі ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у разі зміни ідентифікаційних даних суб`єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувала, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав.
Тобто, за заявою ДП «Клінічний санаторій ім.Пирогова» недоліки та помилки в реєстрації мають бути усунені на підставі вказаної норми Закону 
Доводи про те, що ДП «Клінічний санаторій ім.Пирогова» не надало правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно є необґрунтованими, оскільки рішенням апеляційного суду від 07 листопада 2014 року встановлено, що вказане майно числиться на балансі підприємства за №1039 на підставі акту прийму передачі СТО-1 за 2002 рік, тому відповідно до ст.82 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню.
II

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду, про те, що позов заявлено до неналежного відповідача, яким, за висновком суду, є управління ОМР, яке не є правонаступником ОМУЮ з виконання функцій державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, дії реєстратора якого оскаржуються.
Так, правовідносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції чинній на момент державної реєстрації. 
Оскаржуване рішення про скасування запису про право власності ОСОБА_1 на нежиле приміщення здійснено, як зазначалось вище, 19 січня 2015 року державним реєстратором Тулба О.О. 
Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01липня 2004р. № 1952 в редакції Закону України від 26 листопада 2015, № 834-VIII, якій набрав чинності з 13 грудня 2015року, виконавчі органи сільських, селищних та міських рад (крім міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення) набувають повноважень у сфері державної реєстрації прав відповідно до цього Закону у разі прийняття відповідною радою такого рішення.
Згідно розпоряджень Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1395-р та 20 квітня 2016 року № 304-р зобов`язано Міністерство юстиції забезпечити припинення надання послуг у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, з одночасною передачею виконавчим органам міських рад реєстраційних справ, та припинити надання утвореними Міністерством юстиції органами державної реєстрації адміністративних послуг з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
18 серпня 2016 року ОМУЮ припинено. 
На теперішній час, згідно ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» організаційну систему державної реєстрації прав становлять:
1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи;
2) суб`єкти державної реєстрації прав:
- виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації;
- акредитовані суб`єкти;
3) державні реєстратори прав на нерухоме майно.
Так, відповідно до ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», враховуючи зміни у Законі, з метою підвищення ефективності реалізації повноважень, наданих виконавчим органам, рішеннями Одеської міської ради від 03 лютого 2016 року №247-УІІ юридичний департамент Одеської міської ради визначено суб`єктом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.
Також вищезазначеним рішенням Одеської міської ради створено новий структурний підрозділ юридичного департаменту Одеської міської ради - управління державної реєстрації, на який покладено діяльність з вказаної державної реєстрації.
З 25 квітня 2016 року управлінням ОМР розпочато державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.
Управлінню ОМР передані всі реєстраційні справи. На підтвердження цього факту свідчать дані щодо надання до суду копії реєстраційної справи щодо реєстрації та скасування реєстрації права власності ОСОБА_1 на нежиле приміщення по АДРЕСА_1 , саме цим управлінням державної реєстрації.
При цьому,ч.1ст.104 ЦК України вказує, що юридична особа припиняється в результаті передання всього майна, прав та обов`язків іншим юридичним особам-правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації.
Тобто, здійснено факт передачі адміністративних функцій державного органу, що ліквідується, іншому органу влади, в зв`язку з чим управління  ОМР є належним відповідачем у справі, так як йому передані функції  ОМУЮ, з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб та фізичних осіб підприємців; та враховуючи те, що позивач вважає винним у порушенні його прав державного реєстратором Тулба О.О.
За таких обставин висновок суду першої інстанції в мотивувальній частині рішення про те,  щоуправління ОМР не є належним відповідачем, є помилковим.
Крім того, апеляційний суд вважає, що належним співвідповідачем у цій справі мало бути ДП «Клінічний санаторій ім.Пирогова» (яке ОСОБА_1 , у всіх наведених вище справах, систематично та навмисно не притягував до участі у справах за своїми позовами), оскільки саме це підприємство і є тією юридичною особою, право на майно яке протягом тривалого часу оспорюється ОСОБА_1 в судах, в тому числі й шляхом подання даного необґрунтованого позову. 
В іншій частині мотивувальна частина рішення Приморського районного суду м.Одеси від 28 січня 2019 року має бути залишена без змін.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому мають бути відхилені. 
Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 28 січня 2019 року змінити в його мотивувальній частині та залишити без змін в його резолютивній частині. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 06 лютого 2020 року.

Головуючий  

Судді: