ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

28 січня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/2684/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Шлай А.В. (доповідач),
                               суддів:  Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,     
за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,      
          розглянувши у відкритому судовому засіданні    апеляційну ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 в адміністративній справі №160/2684/19 (суддя Букіна Л.Є.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області,  третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача  Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,-
В С Т А Н О В И В:
  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, прийняті Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області 01.03.2019 №  0006761304,  яким збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 218911,26 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 54727,82 грн., №  0006771301, яким збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати військового збору на суму 16464,02 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 4116,01 грн., №  0006781304 про застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 170 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що у нього відсутній обов`язок відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку, у тому числі і військового збору з огляду на те, що такий борг погашено в силу  Закону України «Про іпотеку», зокрема: у зв`язку з реалізацією третьою особою прав на отримання предмета іпотеки (квартири позивача). 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку позивачем. Скаржник вказує на те, що судом першої інстанції не наведено жодних мотивів відхилення доводів щодо відсутності боргу в силу закону, а не в силу самостійного рішення кредитора. Крім того, судом не враховано, що за частиною прощеного боргу сплив строк позовної давності. Також, суд не звернув увагу на те, що про прощення (анулювання) боргу ТОВ «Кей-Колект» не повідомило позивача. Рішення про анулювання боргу прийнято ним  зв`язку із реалізацією  права на стягнення іпотеки, яке в подальшому було скасовано, що, на думку позивача, скасовує рішення про анулювання боргу. Суд першої інстанції розглянув справу за відсутності розрахунку заборгованості, тому у податкового органу не було достатніх доказів для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.
Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників процесу до суду апеляційної інстанції не надходив.
У судовому засіданні скаржник підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги, пояснивши, що він є власником квартири, яка була придбана ним за рахунок отриманого банківського кредиту. До цього часу він із родиною проживає в цій квартирі. Скаржник вважає, що законні підстави для нарахування йому грошового зобов`язання спірними податковими повідомленнями-рішеннями відсутні. 
Інші учасники процесу, належним чином повідомлені про день, місце і час розгляду справи, до суду уповноважених представників не направили, про причини неприбуття не повідомили.
Відповідно до частини 2  статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України  неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом першої інстанції встановлено наступні обставини:
10 грудня 2018 р. відповідачем прийнято наказ від 10.12.2018 року №  7052-п про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2015 по 31.12.2015. На підставі вказаного наказу Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку, за результатами якої складено Акт від 06.02.2019 №  5115/04-36-13-09/2780207452. На підставі Акту 01.03.2019 прийнято податкові повідомлення-рішення  №  0006761304, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб у загальному розмірі 273639,08 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням у розмірі 218911, 26 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 54727,82 грн.; № 0006771304, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір у загальному розмірі 20580,03 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням у розмірі 16464,02 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 4116,01 грн.; №  0006781304, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 170 грн.
Судом першої інстанції також встановлено, що підставою для збільшення позивачу суми грошового зобов`язання спірними податковими повідомленнями-рішеннями стали виявлені під час податкової перевірки порушення позивачем абз. «д» підпункту 164.2.17   пункту164.2   статті 164 ПК України   з урахуванням норм підпункту 165.1.55   пункту 165.1   статті   165   цього ж   Кодексу,   пункту 16 1 підрозділу 10   розділу XIX ПК України, підпункту 49.18.4   пункту 49.18   статті   49, пункту 176.1   статті   176 ПК України.   
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність спірних податкових повідомлень-рішень.
Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено характер спірних правовідносин, які регулюються Податковим кодексом України (ПК України).
У відповідності до пп.  164.2.17  п.  164.2  ст.  164 Податкового кодексу України  до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених  статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом. Згідно з п.  167.1  ст.  167 ПК України  ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті - мінімальна заробітна плата). Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків. Відповідно до п 8. Підрозділ 1  розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України  не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.
За результатами аналізу наведених вище норм ПК України суд першої інстанції дійшов висновку, що з метою оподаткування доходи, отримані платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та суми прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" Кодексу, слід розглядати окремо. Визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку. При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом. Боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку, в тому числі і військового збору.
Скаржник наполягає на відсутності обставини наявності прощеного боргу, а також на відсутності права ТОВ «Кей-Колект» на вчиненні дій по анулюванню боргу.
Як свідчать наявні у справі письмові докази, ТОВ «Кей-Колект» направило на адресу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області листом № 19/10-18/15 від 19.10.2018 інформацію про анулювання (прощення) ОСОБА_1 боргу на суму 1645921,78 грн. (а.с.51). Зазначена сума є заборгованістю, яка виникла у зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 умов договору про надання споживчого кредиту № 11174276000 від 22.06.2007, укладеним з АКІБ «УкрСиббанк» (а.с.162-164). У свою чергу, ТОВ «Кей-Колект» отримало від АКІБ «УкрСиббанк» право вимоги за договором факторингу № 1 від 12.12.2011 (а.с. 165-169).
ОСОБА_1 оспорив в судовому порядку договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки 5207-5208 від 12.11.2011 в частині відступлення прав вимоги за договором іпотеки № 11174276000/11174294000/3 від 22.06.2007, пред`явивши позов до ТОВ «Кей-Колект». Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.05.2018 у справі №204/5951/16-ц його позовні вимоги були задоволені (а.с.65-67). Проте, постановою Верховного Суду від 24.04.2019 (провадження № 61-38068св18) зазначена постанова суду апеляційної інстанції скасована та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову.
Таким чином, ТОВ «Кей-Колект» є кредитором за договором про надання споживчого кредиту № 11174276000 від 22.06.2007, який має право як вимагати виконання його умов, так і право на анулювання заборгованості.
Скаржник також стверджує, що за частиною прощеного боргу сплив строк позовної давності.
Як вбачається зі змісту договору про надання споживчого кредиту № 11174276000 від 22.06.2007, термін повернення кредиту - не пізніше 21 червня 2028 р. (п.1.2.2 Договору).
Колегія суддів вважає, що спір щодо виконання умов договору між кредитором і боржником підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства. Крім того, ОСОБА_1 був повідомлений ТОВ «Кей-Колект» про анулювання боргу, про що свідчить лист № 734387 від 11.05.2016 (а.с.176 (звор. бік). Однак, з часу отримання зазначеного повідомлення (15.06.2016) заперечень щодо визначеної суми заборгованості не висловлював.
Щодо доводів скаржника про відсутність боргу в силу закону, а не за рішенням кредитора про прощення боргу.
Скаржником при розгляді апеляційної скарги надані пояснення про те, що ним на кредитні грошові кошти придбана квартира АДРЕСА_1 . На сьогоднішній день він є власником цієї квартири, в якій проживає разом із родиною. На підтвердження цієї обставини скаржник додатково надав інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна  № 197704092. Згідно цієї інформації зазначена квартира була зареєстрована на праві приватної власності 10.12.2015 за ТОВ «Кей-Колект». Проте, 08.11.2018 право власності скасовано. Відтак, з 27.07.2007 власником квартири є ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу ВЕК №918510.
Зазначена обставина спростовує доводи скаржника про відсутність заборгованості в силу закону у зв`язку із реалізацією ТОВ «Кей-Колект» права іпотекодержателя і, як наслідок, набуття ним права власності.
Щодо доводів скаржника про відсутність розрахунку заборгованості.
Зазначені доводи спростовуються наявними у справі доказами, у тому числі, розрахунком, наведеним в Акті перевірки (а.с.22), у відзиві на позовну заяву (а.с.46, 47), довідкою-розрахунком (а.с.156)
При цьому, розрахунок податкового зобов`язання здійснено, виходячи із анульованої суми кредитної заборгованості станом на 11.05.2016 - 1098210,31 грн. (47480,73 Швейцарських франків) без врахування процентів за користування кредитом. 
          Верховний Суд у постанові від 21 листопада 2018 р. у справі № 813/279/16  висловив наступну правову позицію:
          Боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
          Зважаючи на наведені вище обставини, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов обгрунтованого висновку про правомірність визначення грошових зобов`язань спірними податковими повідомленнями-рішеннями.     
Відповідно до    статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України    суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                              
Колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.          
                          Керуючись статтями    315,    316,    321,    322,    325 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:
                                        
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
                       Рішення на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 в адміністративній справі №160/2684/19 - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 28 січня 2020 р. і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено   08 лютого 2020 р.
  
Головуючий - суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук