Справа № 442/5678/19                                 Головуючий у 1 інстанції: Курус Р.І. 
Провадження № 22-ц/811/3897/19                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11 лютого 2020 року        м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Ванівського,
суддів: Курій Н.М.,Мельничук О.Я.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою АТ КБ «Приватбанк» на Заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 жовтня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Курус Р.І., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

В серпні 2019 року AT КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просив стягнути з останньої на користь банку заборгованість за кредитним договором б/н від 25.04.2016 року у розмірі 10965,07 грн. та судові витрати у розмірі 1921,00 грн..
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 25.04.2016 року та приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3489,73 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Однак, взятих на себе зобов`язань відповідач не виконувала в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 16.07.2019 року становить 10965,07 грн., і яка складається із заборгованості за кредитом 3489,74 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 1708,80 грн., заборгованості за пенею та комісією 4914,46 грн. та 852,07 грн. штрафів відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.
Заочним Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 жовтня 2019 року, позовну заяву акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 25.04.2016 року в розмірі 3489,74 грн. (три тисячі чотириста вісімдесят дев`ять гривень сімдесят чотири копійки) та 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) понесених судових витрат.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 26 листопада 2019 року представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилова Олена Леонідівна надіслала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати Заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 жовтня 2019 року в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.
Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права. Зазначала, що помилковим є висновок суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, судом допущено грубе порушення вимог статей 1048, 1054 ЦПК України, основоположних норм банківського кредитування, що ставить під загрозу фінансову стабільність банку, який є системною державною інституцією, наносить фінансову шкоду тим споживачам банківських послуг, які розміщують свої кошти у банку на банківських депозитах та які надаються іншим споживачам послуг в кредит під певні відсотки. 
Крім того, вказувала, що заборгованість Відповідача в даній справі виникла не з умов договору приєднання, який укладається шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та тарифів, а з Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі — Генеральна угода).
       В такій Генеральній угоді чітко зазначені умови кредитування, в тому числі щодо сплати процентів та штрафів.
       Позивачем надана до суду копія Генеральної угоди, підписаної Відповідачем.
       У пункті 2.1 Генеральної угоди сторони погодили, що Банк надає Позичальнику строковий кредит в сумі 3489.74 грн. на строк 24 місяців з 25.104.2016 по 30.04.2018 шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 3489.74 грн. в обмін на зобов`язання Позичальника по поверненню кредиту,сплаті процентів в розмірі 1,5% на місяць (що дорівнює 18% на рік) на суму залишку заборгованості по кредиту у вказані в Заяві, Умовах та правилах строки.
       Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця Позичальник надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 174.63 грн. для погашення заборгованості по Кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, процентів, а також інших витрат згідно з Умовами та Правилами.
       Згідно з п.2.2 Генеральної угоди, при порушенні Позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в даній Генеральній угоді, Умовах та Правилах, більше ніж на 31 день, по зобов`язанням, строк яких не наступив, сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за Кредитом, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує Банку штраф в розмірі 852.07 грн.
Звертає увагу суду й на те, що підписавши Генеральну угоду, Відповідач особистим підписом підтвердив, що він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами, а також отримав повну інформацію про умови кредитування.
Відповідно до п.2.8 Генеральної угоди, при порушенні Позичальником зобов`язань з погашення кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню, розмір якої вказано в Умовах та Правилах, за кожен день прострочення.
Окремо звертає увагу апеляційного суду на безпідставність посилань місцевого суду у оскарженому рішенні на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17.
Так, в даній справі не може бути взята до уваги позиція Верховного Суду, висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 про те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін по сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин, оскільки вказана позиція висловлена в конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувалися такі умови договору як погоджені між сторонами у належний спосіб, а в підписаних Відповідачем документах такі умови не містилися.
У даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним.
Навпаки - Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості підписана Відповідачем, що свідчить про те, що він добровільно, відповідно до власного волевиявлення уклав вказаний договір на вказаних в ньому умовах, у тому числі щодо сплати процентів, штрафів та пені.
Іншого судом не встановлено, а Відповідачем не доведено.
Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01). 
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву. 
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Суд, відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог, у прийнятому рішенні зазначив: “... При цьому, у самій анкеті-заяві від 25.04.2016 року Про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг домовленості сторін щодо процентів та штрафних санкцій немає...З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з АТ КБ «ПриватБанк», останній дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Такого висновку дійшов Верховний суд у складі Великої Палати 03.07.2019 року при розгляді справи № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19)...” 
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
Судом встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості, на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами й умов та правил надання банківських послуг, які погоджені з відповідачем, 25.04.2016 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 3489,73 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами(а.с.5); генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості(а.с.6); також надано витяги з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; витяг з Умов та правил надання банківських послуг.
Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, згідно якого у відповідача станом на 16.07.2019 року заборгованість становить 10965,07 грн., і яка складається із заборгованості за кредитом 3489,74 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 1708,80 грн., заборгованості за пенею та комісією 4914,46 грн. та 852,07 грн. штрафів відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості наявної у відповідача заборгованості по тілу кредиту в сумі 3489,74 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено з тих підстав, що відповідач не підписував Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, які надані позивачем на підтвердження досягнутих між сторонами умов щодо розміру нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій за невиконання умов договору.
В апеляційній скарзі представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення вказаних позовних вимог, в іншій частині рішення суду просить залишити без змін.
Отже, рішення суду в частині задоволення вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту в сумі 3489,74 грн., сторонами не оскаржується, а тому у відповідності до ч.1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається, оскільки суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Таким чином, апеляційний суд переглядає справу лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог банку.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам за користування кредитом, пені та штрафів, суд першої інстанції посилався на правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, зазначив, що відповідач не підписував Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифи банку, а тому вони не можуть застосовуватись при обчисленні його заборгованості по відсоткам.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з наступних підстав.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що заборгованість Відповідача в даній справі виникла не з умов договору приєднання, який укладається шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та тарифів, а з Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі — Генеральна угода).
В такій Генеральній угоді чітко зазначені умови кредитування, в тому числі щодо сплати процентів та штрафів.
Позивачем надана до суду копія Генеральної угоди, підписаної Відповідачем(а.с.6).
У пункті 2.1 Генеральної угоди сторони погодили, що Банк надає Позичальнику строковий кредит в сумі 3489.74 грн. на строк 24 місяців з 25.104.2016 по 30.04.2018 шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 3489.74 грн. в обмін на зобов`язання Позичальника по поверненню кредиту,сплаті процентів в розмірі 1,5% на місяць (що дорівнює 18% на рік) на суму залишку заборгованості по кредиту у вказані в Заяві, Умовах та правилах строки.
Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця Позичальник надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 174.63 грн. для погашення заборгованості по Кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, процентів, а також інших витрат згідно з Умовами та Правилами.
Згідно з п.2.2 Генеральної угоди, при порушенні Позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в даній Генеральній угоді, Умовах та Правилах, більше ніж на 31 день, по зобов`язанням, строк яких не наступив, сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за Кредитом, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує Банку штраф в розмірі 852.07 грн.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
       Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
       У відповідності з ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
               Згідно з ч.1 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
       Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Позичальником умови кредитного договору не оспорювалися.
Отже, сторони в Генеральній угоді погодили істотні умови договору, а саме:
1)суму кредиту - 3489.74 грн.;
2)розмір процентів за користування кредитом (1,5 % в місяць, що дорівнює 19% річних);
3)строк кредитування (24 місяці);
4)відповідальність за порушення зобов`язань (сплата штрафу згідно з п.2.2 Договору — в розмірі 852.07 грн. та сплата пені відповідно до п.2.8 Договору).
5)порядок та строки погашення заборгованості, розмір щомісячного платежу та ін.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, пені,комісії та штрафів, суд першої інстанції послався на правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, згідно якого без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З урахуванням зазначеного, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ "ПриватБанк" дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
При цьому, судом першої інстанції не звернуто уваги на наявну в матеріалах справи копію Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості (а.с.6)
З урахуванням наявності в матеріалах справи вказаної Генеральної угоди, підписаної позичальником, колегія суддів приходить до висновку про обізнаність відповідача з умовами кредитування, зокрема, з розміром відсоткової ставки за процентами, пенею та штрафами, тому в даному випадку, правові висновки, що містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, не можуть бути застосовані.
Отже, позивачем доведено, що з моменту підписання відповідачем Генеральної угоди, між банком та ним укладено кредитний договір, а також доведено, що відповідач був повідомлений про умови кредитування, в тому числі про відсоткову ставку, пеню та штрафи за користування кредитними коштами.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачці.
ОСОБА_1 свої обов`язки за кредитним договором № б/н від 25 квітня 2016 року належним чином не виконувала, що призвело до виникнення заборгованості, а тому Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості, яка за розрахунками банку станом на 16.07.2019 року становить 10965,07 грн. та складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 3489,74 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 1708,80 грн., заборгованості за пеню та комісію у розмірі 4914,46 грн., штрафу у розмірі 852,07грн. відповідно до п.2.2 Генеральної угоди.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
За встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 жовтня 2019 року в частині відмовлених позовних вимог слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ “ПРИВАТБАНК” задовольнити; в іншій частині рішення слід залишити без змін.
Статтею 141 встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1) і що у випадку, коли суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей же суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13). 
За подачу позову та апеляційної скарги Банком сумарно сплачено 4 802,5 грн. судового збору (1921 грн. + 2 881,50 грн.) (а.с. 1,70).
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" задовольнити.
Заочне Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 жовтня 2019 року в частині відмови у стягненні заборгованості по процентах, заборгованості по пені та штрафу, а також стягнення судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов Акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 1708,80 грн., заборгованості за пеню та комісією у розмірі 4914,46 грн., штраф у у розмірі 852,07грн. відповідно до п.2.2 Генеральної угоди.
В решті рішення суду залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 4802,50 грн. судових витрат.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повну постанову складено 11 лютого 2020 року.

Головуючий                                                О.М.Ванівський 

Судді                                                        Н.М.Курій

                                                 О.Я.Мельничук