Постанова
Іменем України 
5 грудня 2019 року
м. Київ
справа № 219/13379/18
провадження № 51-57км19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,  
суддів                                                           ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Донецького апеляційного суду від 5 грудня 2018 рокупро відмову у відкритті апеляційного провадження.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою слідчого судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22 листопада 2018 року залишено без задоволення скаргу ОСОБА_6 , подану в порядку ст. 206 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), про його незаконне тримання під вартою.
Не погодившись із таким рішенням слідчого судді, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.
Суддя Донецького апеляційного суду ухвалою від  5 грудня 2018 року на підставі ч. 4 ст. 399 КПК відмовив у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі ОСОБА_6   просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що слідчий суддя виніс ухвалу на іншій стадії кримінального провадження, а саме між проголошенням судового рішення та його апеляційним переглядом. На думку ОСОБА_6 , діючий КПК не передбачає будь-якого порядку звернення та розгляду клопотань за ст. 206 КПК, хоч і не забороняє такого звернення.  Скаржник стверджує, що апеляційний суд, прийнявши рішення про відмову у відкритті провадження за його скаргою в порядку ст. 206 КПК, порушив загальні принципи кримінального судочинства, а також гарантовані Конституцією України  права.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги, вважаючи оскаржуване судове рішення законним та обґрунтованим.
Мотиви суду
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України  (далі– КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у  ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412–414 цього Кодексу. 
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі ОСОБА_6 про відсутність відповідного порядку розгляду заяв та клопотань, поданих у порядку ст. 206 КПК, Верховний Суд дійшов висновку, що вони є необґрунтованими, з огляду на таке.
Частиною 2 ст. 206 КПК передбачено, що в разі, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.
Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді із заявою про незаконне тримання його під вартою в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань (№ 6)» без відповідного рішення суду, яке набрало законної сили.
Слідчий суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області за наслідками розгляду заяви ОСОБА_6 , поданої увпорядку ст. 206 КПК постановив ухвалу від 22 листопада 2018 року, якою залишив без задоволення таку заяву, тобто розглянув її по суті. Обґрунтовуючи  прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_6 тримається під вартою відповідно до вироку Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 6 березня 2018 року, за яким запобіжний захід йому до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою. Оскільки на теперішній час указаний вирок законної сили не набув, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що ОСОБА_6 тримається під вартою на законних підставах, установлених цим вироком.
Таким чином,  з огляду на те, що у  цьому кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав скаргу в порядку ст. 206 КПК, слідчий суддя постановив ухвалу в межах процедури, передбаченої кримінальним процесуальним законом.
Разом із тим, ОСОБА_6 у касаційній скарзі зазначає про порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону при постановленні ухвали про відмову у відкритті провадження.
Перевіривши вказані доводи, Верховний Суд не вважає їх обґрунтованими, 
Відповідно до п. 8 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення. 
Зазначені норми беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).
У статтях ст. 24 та ч. 3 ст. 392 КПК визначено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом, аналогічним чином гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищої інстанції; зокрема, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених зазначеним Кодексом.
Оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування  регламентовано параграфом 2 глави 26 КПК України.
Вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування в апеляційному порядку, викладено в частинах 1 та 2 ст. 309 КПК. Це ухвали, які стосуються обмеження свободи та особистої недоторканності, арешту майна, тимчасового доступу до певних речей і документів, відсторонення від посади, а також ухвали про відмову у здійсненні спеціального досудового розслідування, про відмову в задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження у ній. І цей перелік розширеному тлумаченню не підлягає.
Постановлена у цьому провадженні ухвала слідчого судді, якою залишено без задоволення заяву ОСОБА_6 , поданої в порядку ст. 206 КПК, про його незаконне тримання під вартою до вказаного переліку не входить.
Положеннями ч. 4 ст. 399 КПК передбачено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Отже, Верховний Суд вважає, що апеляційний суд, дотримуючись вимог ст. 309, ч. 4 ст. 399 КПК, правильно встановив, що оспорювана ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню в порядку апеляційної процедури, та обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження, належним чином умотивувавши своє рішення.
З таким висновком судді апеляційного суду погоджується і Верховний Суд з огляду на позицію Конституційного Суду України, відповідно до якої обмеження прав і свобод людини та громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац 6 пп. 3 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).
Про те, що доступ до правосуддя не є абсолютним, вказується у практиці Європейського суду з прав людини і національним законодавством може обмежуватися, зокрема, для дотримання правил судової процедури.
Крім того, така позиція колегії суддів узгоджується з правовим висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 травня 2019 року у справі № 766/22242/17 (провадження № 51-7276кмо18), у якому зазначено, що оскільки ухвала слідчого судді щодо скарги, поданої в порядку ст. 206 КПК, у переліку, передбаченому ст. 309 КПК, відсутня, звернення до суду з апеляційною скаргою на таке рішення є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.
Посилання  ОСОБА_6 на правові висновки, викладені у  постанові Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року у справі № 757/49263/15-к, та висновки Великої Палати Верховного Суду, що містяться в постановах від 23 травня 2018 року у справах № 13-16сво18 та № 13-19кс18, є необґрунтованими, адже у них йдеться про можливість оскарження ухвали слідчого судді, постановлення якої не передбачено кримінальним процесуальним законом. Натомість у цьому  кримінальному провадженні заяву  ОСОБА_6 подав у порядку ст. 206 КПК і, відповідно, слідчий суддя постановив  ухвалу в межах процедури, передбаченої кримінальним процесуальним законом. Тому зазначені правові висновки Верховного Суду України та Великої Палати Верховного Суду не можуть бути застосовані у цьому випадку.
Отже, доводи в касаційній скарзі та матеріали провадження не містять даних про порушення вимог кримінального процесуального закону при відмові у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_6 .
Таким чином, правових підстав для скасування оскарженої ухвали апеляційного суду немає. 
З огляду на викладене касаційну скаргу ОСОБА_6 слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу  Донецького апеляційного суду від 5 грудня 2018 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22 листопада 2018 року залишити без зміни, а касаційну скаргу ОСОБА_6 – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                 ОСОБА_2                       ОСОБА_3