Номер провадження: 22-ц/813/3260/20 
Номер справи місцевого суду: 522/4737/17
Головуючий у першій інстанції Шенцевої О.П.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Гірняк Л.А.,
Цюри Т.В.,
               за участю:
секретаря                        Ющак А.Ю.,
апелянта                         ОСОБА_1 ,
представника ОСОБА_1 - адвоката Караніклєвої Л.О.,
позивача ОСОБА_2 - адвоката Дідуренко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі Органу опіки та піклування, про стягнення аліментів, додаткових витрат, позбавлення батьківських прав і зміну прізвища дитини,
встановив:
       
Позивач ОСОБА_2 , що діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , 2007р.н., звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Приморська РА ОМР в особі органу опіки та піклування, про стягнення аліментів, позбавлення батьківських прав і зміну прізвища дитини.
Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що під час перебування позивача у шлюбних відносинах з відповідачем, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 , яка з самого народження мала фізичні вади та потребувала особливого догляду і лікування.
З жовтня 2008 року дитина постійно проживала разом із батьками у квартирі позивача за адресою: АДРЕСА_1 .
У травні 2015 року відповідач покинув родину, а 18.12.2015р. рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18.12.2015р. у справі № 521/18700/15-ц шлюб між сторонами було розірвано.
Після розірвання шлюбу відповідач повністю самоусунувся від участі у житті доньки, що дитина сприйняла дуже боляче і захворіла на цукровий діабет, який потребує постійного щоденного контролю рівня глюкози крові, внаслідок чого позивач, будучи вчителем фізики-математики та на 0,5 ставки заступником директора з навчально-виховної роботи, була вимушена змінити довантаження і відмовитись від 0,5 ставки заступника директора та частини педагогічного навантаження, залишивши 0,5 ставки (8 годин на тиждень) педагогічного навантаження, щоб більшість часу присвячувати хворій дитині.
Проте зменшення довантаження на роботі зменшило і бюджет родини, тоді як дівчинка визнана дитиною-інвалідом і постійно потребує лікування та придбання медичних препаратів.
Однак відповідач взагалі не турбується станом здоров`я доньки, не відвідує її при лікуванні у медичних закладах, а також у школі, не надає жодної фінансової допомоги.
Усі витрати, пов`язані з утриманням і лікуванням дитини, сплачуються позивачем та її батьками-пенсіонерами, які приділяють дуже багато часу онуці.
На спробу класного керівника налагодити зв`язок між відповідачем та його рідною донькою останній відреагував негативно, посилаючись на відсутність часу.
Саме тому дівчинка стала називати дідуся батьком, а щоб знищити будь-які згадки про рідного батька, почала називати себе прізвищем родини матері, тобто Милорадовою.
За період з лютого по грудень 2016 року позивач витратила: на ліки - 8 683,82 грн.; на амбулаторні обстеження - 585,00 грн.; на тест смужки для перевірки рівня глюкози в крові - 4 200,00 грн.; на окуляри - 6 253,00 грн.; на книжки та канцелярські вироби - 1 519, 88 грн.; на проїзні документи до Морщина для оздоровлення і назад - 1 166,93 грн.; на розвиваючі заняття - 2 400,00 грн.; на театри - 1 060,0 грн., що загалом складає 21 668,63 грн.
Посилаючись на зазначені обставини, позивач в інтересах дитини-інваліда, просила стягнути з ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця і до досягнення нею повноліття, починаючи з дати розірвання шлюбу - 18.12.2015р.; стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача, яка постійно проживає з дитиною-інвалідом, що потребує постійного догляду, щомісяця грошові кошти у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів, починаючи з дати розірвання шлюбу 18.12.2015р.; стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача 1/2 частину від понесених нею додаткових витрат на лікування та виховання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 10 834 грн. 315 коп.; позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 (актовий запис № 923 від 19 грудня 2007 року Першого відділу реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси); змінити прізвище малолітньої дитини ОСОБА_3 на прізвище матері - ОСОБА_3.
27.12.2017р. висновком органу опіки та піклування Приморської РА ОМР за № 01-36/11 і на підставі добровільної відмови відповідача було визнано доцільним позбавлення останнього батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 .
У подальшому і з урахуванням коштів, витрачених на лікування і утримання дитини, позивач збільшувала розмір позовних вимог.
У червні 2018 року позивач остаточно визначилась з позовними вимогами, виклавши їх у наступній редакції.
Стягнути з ОСОБА_1 на утримання дитини-інваліда ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка постійно проживає з матір`ю ОСОБА_2 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000,00 грн. щомісяця і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дати розірвання шлюбу 18.12.2015р.; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , яка постійно проживає з дитиною-інвалідом, що потребує постійного догляду, у твердій грошовій сумі 4 000,00 грн. щомісяця, починаючи з дати розірвання шлюбу 18.12.2015р.
Інші позовні вимоги позивач просила задовольнити у минулій редакції, а саме: стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину від понесених нею додаткових витрат на лікування та виховання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 88 076 грн. 47 коп.; позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 (актовий запис № 923 від 19 грудня 2007 року Першого відділу реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси); змінити прізвище малолітньої дитини ОСОБА_3 на прізвище матері - ОСОБА_3.
Відповідач надав заперечення проти позову, посилаючись на відсутність фінансової можливості, необхідної для лікування і утримання дитини.
Позивач надала відповідь на заперечення, посилаючись на те, що 03.09.2009р. нею у ОСОБА_5 були запозичені грошові кошти у сумі 60 000,00 грн., а 10.09.2018р. у ОСОБА_6 були запозичені грошові кошти у сумі 200 000,00 грн. на лікування доньки, оскільки інших джерел доходів у позивача більше не має.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2018 року позов ОСОБА_2 , що діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , було задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на утримання дитини-інваліда ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка постійно проживає з матір`ю ОСОБА_2 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 гривень щомісяця і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подачі позову, тобто з 13 березня 2017 року.
Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину від понесених нею додаткових витрат на лікування та виховання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 88 076,47 гривень 47 копійок.
Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 (актовий запис № 923 від 19 грудня 2007 року Першого відділу реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси).
Змінено прізвище малолітньої дитини ОСОБА_3 на прізвище матері — ОСОБА_3.
В іншій частині позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2018 року, в частині стягнення аліментів та додаткових витрат на лікування, та постановлення в цій частині нового, яким стягнути з ОСОБА_1 на утримання дитини-інваліда ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 гривень щомісяця починаючи з 13 березня 2017 року до досягнення повноліття дитиною, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 грн. Крім того, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 від понесених нею додаткових витрат на лікування та виховання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5000 гривень. В іншій частині рішення суду просить залишити без змін, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Тобто судове рішення, в частині позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , та зміни прізвища малолітньої дитини ОСОБА_3 на прізвище матері — ОСОБА_3, а також в частині відмови в задоволенні позовних вимог в апеляційному порядку не оскаржується.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.
Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, неповнолітня донька сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною-інвалідом, хворою на цукровий діабет з інсуліновою залежністю, в теперішній час постійно проживає з позивачкою у справі, а відповідач до звернення її до суду з даним позовом не виплачував їй аліменти на утримання доньки та на додаткові витрати, пов`язані з її утриманням.
27.12.2017р. висновком органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації ОМР за № 01-36/11 і на підставі добровільної відмови відповідача було визнано доцільним позбавлення останнього батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 .
З огляду на викладені обставини, суд дійшов правомірного висновку про те, що відповідач має сплачувати аліменти на отримання неповнолітньої доньки щомісячно, а також одноразово - 1\2 частину грошових витрат, які позивач понесла додатково на утримання та лікування неповнолітньої доньки ОСОБА_3 .
При цьому суд обгрунтовано виходив із того, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Крім того, за змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 в редакції Закону № 2037-VIII від 17.05.2017р.).
У відповідності до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Згідно ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі

Зважаючи на повне нехтування відповідачем життєво необхідними потребами дитини, усунення від виконання моральних та матеріальних обов`язків щодо утримання і лікування дитини-інваліда, добровільну відмову від доньки, відсутність у відповідача інших дітей та утриманців, суд дійшов правильного висновку, що позовна заява в уточненій редакції підлягає задоволенню.
Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти у твердій грошовій сумі, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач має можливість сплачувати ці аліменти у сумі 5000 щомісячно.
Однак, з таким висновком суду погодитись не можна, виходячи з того, що згідно довідок про доходи відповідача, його щомісячний дохід склав 8000 грн.
В суді апеляційної інстанції відповідач і заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 заявив, що він на даний час отримує щомісячний дохід на двох роботах і пенсію, в розмірі приблизно 10000 грн., на його утриманні перебувають батьки пенсіонери і він на даний час сплачує на утримання дитини сторін по 3000 грн. щомісячно.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суму аліментів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, на утримання їх неповнолітньої доньки слід зменшити з 5000 грн. до 3000 грн.
При цьому колегія суддів зазначає, що розмір аліментів у більшій сумі ніж 3000 грн. в місяць поставить відповідача у скрутне матеріальне становище, що є недопустимим.

Щодо батьків відповідача, то колегія суддів вважає, що їх утримання відповідач здійснює добровільно, оскільки вони отримують державну пенсію, а тому вважаються такими, що не потребують матеріальної допомоги від ОСОБА_1 .

Що стосується додаткових витрат на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , то колегія судів вважає за необхідне виключити із розрахунку частину вказаних витрат, оскільки вони не є тими витратами, які мають стягуватися з відповідача на користь позивачки, на підставі ст.185 СК України.
Перелік цих витрат наступний (т.1, а.с.8, 145):
на книжки та канцелярські вироби - у загальній сумі 1519,88 грн.;
на розвиваючі заняття - у загальній сумі 2400 грн.;
на театри - у загальній сумі 1060 грн.;
на одяг - у загальній сумі 42361,50 грн.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що з відповідача на користь позивачки не підлягає відшкодуванню сума додаткових витрат на утримання неповнолітньої доньки у загальній сумі 23 670,69 грн., що складає 1/2 частину із загальної суми витрат 47 341,38 грн.

Що стосується інших витрат, на загальну суму 128 811,56 грн., то вони є необхідними для додаткового утримання доньки сторін а тому 1\2 їх частина підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а саме в сумі 64 405,78 грн.
У зв`язку з цим, загальна сума вказаних витрат має бути зменшена з 88 076,47 грн. до 64 405,78 грн.
Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги. 
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду змінити і зменшити суму аліментів, яка підлягає стягненню щомісячно з ОСОБА_1 на утримання дитини-інваліда ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі з розміру 5 000 грн. до 3000 грн., а також зменшити суму додаткових витрат на лікування та виховання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з розміру 88 076,47 грн. до 64 405,78 грн. В іншій частині рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2018 року змінити, у зв`язку з чим прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зменшити суму аліментів, яка підлягає стягненню щомісячно з ОСОБА_1 на утримання дитини-інваліда ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка постійно проживає з матір`ю ОСОБА_2 , аліменти у твердій грошовій сумі з розміру 5 000 (п`ять тисяч) гривень до 3000 грн. (трьох тисяч) гривень, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подачі позову, тобто з 13 березня 2017 року.
Зменшити суму додаткових витрат на лікування та виховання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , з розміру 88 076,47 гривень до 64 405,78 грн. (шістдесят чотири тисячі чотириста п`ять гривень 78 копійок).

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 03.02.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду:                        С.М. Сегеда        

       Л.А. Гірняк

       Т.В. Цюра