УХВАЛА

17 січня 2020 року
м. Київ
справа № 521/4778/18
провадження № 51-3098ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на постановлені щодо нього судові рішення,
встановив:
Не погоджуючись із постановленими у кримінальному провадженні судовими рішеннями, засуджений ОСОБА_4 звертався до Верховного Суду з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження, за наслідками розгляду якого суд касаційної інстанції ухвалою від 24 грудня 2019 року повернув його, оскільки засуджений не додав до нього касаційної скарги.
Повторно звертаючись до Верховного Суду з касаційною скаргою ОСОБА_4 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного йому покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість, просить скасувати постановлені щодо нього судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
Разом з касаційною скаргою засуджений долучив клопотання про поновлення  строку на касаційне оскарження, обґрунтовуючи поважність його пропуску тим, що він звернувся до Миколаївського регіонального центру з надання вторинної правової допомоги для призначення йому захисника, який би допоміг скласти касаційну скаргу.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) касаційну скаргу на судові рішення може бути подано протягом трьох місяців із дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, – в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Частиною 1 ст. 117 КПК встановлено, що пропущений із поважних причин строк має бути поновлено за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Зокрема, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
Перевіривши наведені в клопотанні ОСОБА_4 доводи, Верховний Суд визнає причини пропуску засудженим строку на касаційне оскарження постановлених щодо нього судових рішень поважними та вважає за необхідне поновити йому цей строк, оскільки він, звертаючись до суду касаційної інстанції з клопотанням, діяв сумлінно, без невиправданих затримок у часі.
Разом з тим, перевіривши касаційну скаргу засудженого на відповідність її вимогам ст. 427 КПК, Верховний Суд дійшов таких висновків.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 427 КПК, у касаційній скарзі зазначається найменування суду касаційної інстанції.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким, відповідно, внесено зміни до КПК України і визначено, що судом касаційної інстанції є Верховний Суд, при цьому припинено діяльність Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Верховного Суду України.
Однак ОСОБА_4 , всупереч вимог КПК, звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, яку адресував не Верховному Суду, а Вищому спеціалізованому суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.
Крім того, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначаються судові рішення, що оскаржуються, а відповідно до ч. 5 вказаної статті до касаційної скарги додаються копії цих судових рішень.
Втім, ОСОБА_4 до поданої ним касаційної скарги не долучив копій оскаржуваних судових рішень, а зі змісту його скарги неможливо зрозуміти, які судові рішення він оскаржує до суду касаційної інстанції.
Так, у поданому клопотанні засуджений просить поновити строк на касаційне оскарження вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 23 січня 2019 року та ухвали Одеського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року, тоді як зі змісту та вимоги касаційної скарги вбачається, що ОСОБА_4 не погоджується з ухваленим щодо нього вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 26 січня 2018 року.
Також, Верховний Суд звертає увагу, що відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень. 
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК ) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Так, Верховний Суд зазначає, що доводи касаційної скарги засудженого фактично стосуються вироку суду першої інстанції, при цьому доводів щодо незаконності ухвали апеляційного суду в касаційній скарзі не наведено, як і доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, зазначених в ухвалі на спростування доводів апеляційної скарги останнього. Зокрема, ОСОБА_4 не обґрунтував, у чому саме полягали порушення допущені судом апеляційної інстанції, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановленого цим судом судового рішення, згідно з ч. 1 ст. 438 КПК та з огляду на положення статей 370, 404, 412-414, 419 цього Кодексу.
 
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Верховний Суд звертає увагу, що особа, яка подає касаційну скаргу та якій надано строк на усунення її недоліків, може виправити їх шляхом складання нового тексту касаційної скарги, якщо зауваження колегії суддів стосувалися змістовної частини скарги, та/або шляхом подання додаткових документів, якщо всупереч вимогам КПК, вона не надала усіх документів, які мають подаватися разом з касаційною скаргою. 
Керуючись ст. 117, ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Поновити засудженому ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження постановлених щодо нього судових рішень.
Залишити без руху касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 і встановити п`ятнадцятиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                           ОСОБА_3