ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

18 лютого 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/11732/19
Головуючий у першій інстанції - Карапута Л. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/282/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:
голови  судового засідання -  судді Кузюри Л.В.,
суддів: Бобрової І.О., Вінгаль В.М., 
позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач: ОСОБА_1 ,
особа, яка подала скаргу: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
оскаржується заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова  від 22 листопада 2019 року у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
прізвище судді: Карапута Л. В.; місце ухвалення: м. Чернігів; дата складання повного тексту рішення: 22.11.2019 року,

                                          УСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 25.02.2015 року в сумі 48 040 грн. 45  коп., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 12057 грн 98 коп., заборгованості за відсоткам за користування кредитом в сумі 7996 грн 91 коп., заборгованості за пенею та комісією в сумі 24115 грн 50 коп., штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди в сумі 3870 грн 06 коп.
Позивач посилався на те, що через ухилення відповідача від виконання зобов`язань, станом на 16.09 2019 року виникла вказана вище заборгованість.
Заочним рішення Деснянського районного суду м. Чернігова  від 22 листопада 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у сумі 12057 грн 98 коп. та 482 грн 17 коп. у відшкодування судових витрат, а всього 12540 грн 15 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просило скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та неустойкою та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості в цій частині задовольнити.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, встановивши,  що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, не мав жодних правових підстав для відмови у стягненні заборгованості за відсотками та неустойкою. 
Вказувало, що сторонами було укладено Генеральну угоду про реконструкцію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 25.02.2015 року, з якої вбачається,  що відповідач отримав кредит в сумі 12954,25 грн на строк 36 місяців з 25.02.2015 року по 28.02.2018 рік зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та нарахування штрафу, тобто сторонами при укладенні кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору.
Зазначало, що відповідачем заборгованість не оспорювалася та не заявлялись позовні вимоги про визнання вказаного кредитного договору недійсним або нікчемним. 
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції за приписами ч.1 ст.368 ЦПК України за правилами спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи.
Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Датою постановлення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складення повного судового рішення.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду та дослідивши матеріали справи за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає не в повній мірі.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 7996,91 грн, пені в сумі 24115,50 та штрафу в сумі 3 870,06 грн, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості таких вимог, посилаючись на сформульовану Великою Палатою Верховного Суду правову позицію в постанові від 03.07.2019 року.
З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, виходячи з такого.
З матеріалів справи встановлено, що 25.02.2015 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено Генеральну угоду про реконструкцію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої відповідач отримав кредит в сумі 12954,25 грн на строк 36 місяців з 25.02.2015 року по 28.02.2018 рік зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.
П.2.2 Генеральної угоди сторони передбачили відповідальність за порушення строків сплати заборгованості штраф в сумі 3870,06 грн.
Відповідно до п. 2.5. відповідач зобов`язався повернути суму кредиту, відсотки, винагородження згідно Генеральної угоди та Умов та правил надання банківських послуг. 
Своїм підписом у Генеральній угоді ОСОБА_1 підтвердив, що підписана Генеральна угода разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Положеннями ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України передбачено, що  зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Положеннями ч.1 ст.634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі всім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Разом з тим, у підписаній позичальником ОСОБА_1 .  Генеральній угоді про реконструкцію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідач отримав кредит в сумі 12954,25 грн на строк 36 місяців,з 25.02.2015 року по 28.02.2018 рік зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.
З огляду на підписання 25.02.2015 року Генеральної угоди про реконструкцію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт відповідач станом на вказану дату був обізнаний з умовами кредитування, зазначеними в п. 2.1, 2.2. Генеральної угоди.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з пунктом 2. 1 Генеральної угоди про реконструкцію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт сторони погодили строк повернення кредитних коштів до 28.02.2018 рік.
Відтак, у межах строку кредитування ОСОБА_1 зобов`язаний повертати позивачеві кредитні кошти та сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами з 1 по 25 числа кожного місяця.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитними коштами припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18)  про те,  що після спливу дії договору право кредитора на стягнення процентів за кредитом припиняється, а тому вимоги про їх стягнення задоволенню не підлягають.
У постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року, справа № 554/2743/14-ц, зроблено висновок про те, що оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності  їх одночасне застосування за одне й те саме правопорушення суперечить положенням ст. 61 Конституції України  щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.
  Згідно з розрахунком заборгованості за договором від 25.02.2015 року, виходячи із відсоткової ставки 1,5% на місяць (18% річних), розмір заборгованості за процентами за користування кредитом з 25.02.2015 року до 28.02.2018 року становить 6081,03 грн. та штраф визначено в сумі 3870,06 грн, які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на підставі умов укладеного між сторонами договору.
Враховуючи наведене, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами, неустойкою, а також в частині розподілу судових витрат, з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1   заборгованості за процентами в сумі 6081,03 грн та штрафу в сумі 3870,06 грн. В іншій частині позову належить  відмовити. 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням наведеного, на користь АТ КБ «ПриватБанк» з відповідача підлягають стягненню витрати, понесені на сплату судового збору, в сумі   2 161 грн 12 коп (за розгляд справи судом першої інстанції в сумі 864 грн 45 коп.,  судом апеляційної інстанції - в сумі 1296 грн 67 коп.).
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 315, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,                   
                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.
Заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова  від 22 листопада 2019 року в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами, неустойкою а також в частині розподілу судових витрат скасувати.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» згідно з умовами  кредитного договору від 25.02.2015 року заборгованість за процентами в сумі 6081 (шість тисяч вісімсот одна) грн 03 коп. та штраф в сумі 3870  (три тисячі вісімсот сімдесят) грн 06 коп. 
В іншій частині позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, код ЄДРПОУ 14360570) витрати, понесені на сплату судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій в сумі 2 161  ( дві тисячі сто шістдесят одна) грн 12 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Голова судового засідання:                                             Судді: