ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року	Львів	Справа № 460/1452/19 пров. № 857/14080/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Затолочного В.С.,
суддів:                                                  Бруновської Н.В., Матковської З.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року у справі № 460/1452/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про стягнення заборгованості по грошовому забезпеченні (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Дорошенко Н.О. в м. Рівне Рівненської області 30.09.2019 року), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі - відповідач) в якому просить:
-          стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованість по грошовому забезпеченню у вигляді доплати за службу у нічний час в розмірі 5368,54 грн;
-          стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року  адміністративний позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по грошовому забезпеченню в сумі 5368,54 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.10.2018 по 30.09.2019 в сумі 85130,76 грн.
Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.10.2018 по 30.09.2019 в сумі 85130,76 грн. є незаконним оскільки це прямо суперечить ч. 2 ст. 116 Кодексу законів про працю України (далі - КзПП). Між відповідачем та позивачем станом на день остаточного розрахунку при звільнені був спір про розмір сум, належних працівникові при звільненні. В такому випадку законодавством передбачений обов`язок для роботодавця виплатити не оспорювану суму, що було зроблено відповідачем. Виплата доплати за службу у нічний час за період з 25.01.2016 по 02.02.2018 станом на день остаточного розрахунку при звільненні (жовтень 2018 року) була та є предметом спору. Крім того, терміни вказані позивачем щодо стягнення доплати за нічний час перевищують три роки, що суперечить п. 11 Розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 (далі - Порядок № 260). Також зазначає, що позовна вимога щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку підлягає залишенню без розгляду, оскільки позивачем пропущено визначений КАС України тримісячний строк з дня, коли звільнений працівник дізнався про порушення його прав.
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
Справа розглядалася в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 , 1989 р .н., з 25.01.2016 по 02.10.2018 проходила службу в Національній поліції України, що підтверджується копією її трудової книжки.
Департамент патрульної поліції Національної поліції України листом від 11.07.2019 № 247аз/41/5/05-2019 підтвердив, що наказом Департаменту патрульної поліції від 18.04.2016 № 106 о/с ОСОБА_1 з 19.04.2016 призначено інспектором роти № 2 батальйону УПП в м. Рівному та встановлено посадовий оклад у розмірі 2400 грн.
Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 26.09.2018 № 928 о/с «По особовому складу», відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», звільнено зі служби в поліції по управлінню патрульної поліції в Рівненській області: лейтенанта поліції ОСОБА_1 , з 02 жовтня 2018 року, із відрахуванням грошового забезпечення за 7 діб щорічної чергової оплачуваної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. Станом на день звільнення стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років у календарному обчисленні становить 02 роки 08 місяців 08 днів.
03.10.2018 ОСОБА_1 подано заяву на ім`я начальника Департаменту патрульної поліції про здійснення розрахунку у повному обсязі у зв`язку зі звільненням зі служби в поліції, у тому числі оплату за несення служби в нічний час, за період служби в управлінні патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції.
Департамент патрульної поліції Національної поліції України листом від 24.10.2018 № К-9182/41/5/05-2018 повідомив позивача, що у жовтні 2018 року їй виплачено грошове забезпечення на суму 522,58 грн (у тому числі утримано військовий збір 1,5%) за відпрацьовані 2 календарні дні поточного місяця. Враховуючи викладене, з нею проведено остаточний розрахунок у повному обсязі. Крім того, направлено розрахунковий лист за  жовтень 2018 року.
Управлінням патрульної поліції в Рівненській області ДПП листами від 14.01.2019 № 655/41/30/01-2019 та від 09.09.2019 № 23757/41/30/01-2019 повідомлено позивача, що згідно з книгою нарядів УПП в Рівненській області ДПП працівником ОСОБА_1 було здійснено несення служби в нічний час у 2016 році - 440 годин, у 2017 році - 536 годин, у 2018 році - 62 години.
Цей факт також підтверджується копіями з книги нарядів № 70 за період несення служби з 20.04.2016 по 29.11.2016, копіями з книги нарядів № 110 за період несення служби з 29.11.2016 по 30.08.2017 і копіями з книги нарядів № 285 за період несення служби з 31.08.2017 по 24.06.2018.
Департамент патрульної поліції Національної поліції України листом від 26.02.2019 № К-769/41/5/05-2019 повідомив позивача, що відповідно до наявних довідок обліку несення поліцейськими служби в нічний час позивачем у травні 2018 року відпрацьовано 16 годин у нічний час. Враховуючи викладене, в червні 2019 року їй проведено доплату за службу в нічний час за травень 2018 року у розмірі 80,96 грн, що підтверджується розрахунковим листом.
Вищевказані обставини також підтверджені довідкою від 29.07.2019 № 1570, виданою Управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якій, окрім цього, зазначено, що оскільки до управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ДПП довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час УПП в Рівненській області за період з 19.04.2016 по 31.12.2017 не надходили, підстави для виплати доплати за службу в нічний час за вказаний період відсутні.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач був зобов`язаний  здійснювати доплати позивачу за відпрацьовані години у нічний час у розмірах і у строки, передбачені чинним законодавством.
Не виконавши в повному обсязі даний обов`язок, відповідач зобов`язаний виплатити позивачу заборговану суму, а також обрахований судом середній заробіток за період затримки повного розрахунку.
Апеляційний суд частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначено Законом України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII).
Пунктом 4 ч. 10 ст. 62 Закону № 580-VIII визначено гарантії професійної діяльності поліцейського, за змістом яких поліцейський, зокрема, своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України.
Згідно з ч. 1 ст. 94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - Постанова № 988) визначено, що Національна поліція з метою організації своєї діяльності фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України інших джерел, не заборонених законом, а також забезпечує ефективне і цільове їх використання.
Відповідно до п. 1 Постанови № 988 грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно з пп. 3 п. 5 Постанови № 988 встановлено обов`язок виплачувати доплату за службу в нічний час - у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.
На виконання статті 94 Закону № 580-VIII та Постанови № 988, з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затверджено Порядок № 260.
Пунктом п`ятим Розділу І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до 11 Розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.
Згідно з пунктом 11 Розділу ІІ Порядку № 260 поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.
Підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції.
Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною у додатку 1 до цих Порядку та умов.
Поліцейським, що залучалися до служби в нічний час, виплата доплати за службу в нічний час за минулий місяць здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць.
Пунктом 15 вказаного Порядку передбачено, що у разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно. 
Отже, грошове забезпечення має бути виплачене не пізніше дня звільнення зі служби в поліції.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, за власним бажанням.
З матеріалів справи встановлено, що 26.09.2018 наказом Департаменту патрульної поліції за № 928о/с звільнено ОСОБА_1 зі служби в поліції відповідно до п.7 ч.1 ст.77 Закону № 580-VIII.
В період з 25.01.2016 по 02.10.2018 позивач відпрацювала 1038 годин в нічний час, зокрема: у 2016 році - 440 годин, у 2017 році - 536 годин, у 2018 році - 62 години, що підтверджується копіями книг нарядів другої роти управління патрульної поліції в м. Рівному ДПП щодо розстановки добових нарядів поліцейських, до складу яких входила позивач.
Цей факт підтверджується листами відповідача № 655/41/30/01-2019 від 14.01.2019 і № 23757/41/30/01-2019 від 09.09.2019 та сторонами не заперечується.
Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач був зобов`язаний здійснювати доплати позивачу за відпрацьовані години у нічний час у розмірах і у строки, передбачені чинним законодавством.
Аргументи скаржника щодо застосування до спірних правовідносин п. 11 Розділу І Порядку № 260, а саме щодо строків позовної давності, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки положення даної норми можуть бути застосовані лише щодо звернення до суб`єкта виплати, тобто в даному випадку відповідача.
Таке звернення було направлене позивачем відповідачу в межах трирічного строку.
Щодо застосування строків стягнення заборгованості безпосередньо судом, то відповідно до положень частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Оскільки спеціальним законом, в даному випадку Законом № 580-VIII, не врегульоване питання щодо строків звернення до суду з приводу стягнення заборгованості з грошового забезпечення, субсидіарному застосуванню підлягають правову норми, викладені в інших законодавчих актах, які регулюють дане питання.
Частиною 2 статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Отже, визначених законодавчо перешкод для звернення до суду з приводу стягнення заборгованої роботодавцем суми грошового забезпечення для поліцейських не встановлено.
З цих же підстав суд відкидає посилання апелянта на Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року у справі № 4-рп/2012, оскільки дане рішення свідчить про необхідність його застосування, виходячи із встановлених обставин справи, саме на користь позивача. В даному випадку відповідачем не здійснено повного розрахунку з позивачем, а відтак в останнього на час звернення до суду не розпочав перебігу тримісячний строк, передбачений частиною 1 статті 233 КЗпП.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, апеляційний суд зазначає наступне.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у        статті 116 КЗпП. При цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої  статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто, за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору (частина друга статті 117 КЗпП).
Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.
При задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.
Колегія суддів апеляційної інстанції при розгляді справи дійшла висновку, що при розгляді даної справи судом першої інстанції безпідставно не враховано правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 24.10.2011 року у справі № 6-39цс11 та у Пленумі Верховного Суду України у Постанові від 24 грудня 1999 року № 13, а також постанову Верховного Суду від 04.04.2018 року у справі № 524/1714/16-а (К/9901/8793/18), та не взято до уваги такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.        
Аналогічна  позиція викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року по справі № 806/2473/18, від  24 липня 2019 року по справі № 805/3167/18-а, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2019  року у справі № 662/1626/17, від  17 січня 2019 року по справі № 2-1579/11.
З урахуванням викладеної правової позиції, колегією суддів встановлено, що позивачу за період з 25.01.2016 по 02.10.2018 не виплачено кошти за відпрацьовані 1022 години в нічний час, а тому сума, яка належала до виплати, складає 5368 грн. 54 коп. Крім того, у зв`язку зі звільненням позивача зі служби в поліції з ним здійснено розрахунок, а саме виплачено грошове забезпечення у сумі 522,58 грн., що не заперечується сторонами.
Відтак, сума яка підлягала виплаті позивачу становить 5891,12 грн. (5368,54+522,58=5891,12).
За наведених обставин, враховуючи приведені вимоги щодо пропорційності задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку позивач мав право 5891,12 грн. (100%), частки яку вона становила у заявлених вимогах 5368,54 (91,12%) та істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком за період затримки (85130,76 грн), що становить 77571,14 грн  (Розрахунок: 85130,76*91,12%).
Відтак, сума, яка підлягає відшкодуванню позивачу відповідно до ст. 117 КЗпП України за час з врахуванням істотної частки становить 77571,14 грн.
Суд першої інстанції вказаних положень не врахував та припустився помилки при здійсненні розрахунку істотності вказаної частки відповідно до ст. 117 КЗпП України. 
За наведених обставин рішення суду у названій частині підлягає до скасування у частині суми, яка підлягає відшкодуванню позивачу відповідно до ст. 117 КЗпП України у розмірі 7559,62 грн. з ухваленням у названій частині нової постанови про стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.10.2018 по 30.09.2019 в сумі 77571,14 грн.
Пунктом 1 частини 3 ст. 2 КАС України визначено, що верховенство права є однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
У п. 58 Рішення ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної4 відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Відповідно до пункту 2 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За наслідками апеляційного перегляду справи слід дійти висновку, що рішення суду першої інстанції через допущені порушень норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, підлягає частковому скасуванню.
Керуючись ст.ст. 229, 241, 242, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 323, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задовольнити частково.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року  у справі № 460/1452/19 скасувати в частині стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.
Ухвалити у названій частині нову постанову, якою стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній  заробіток за весь час затримки розрахунку  у сумі 77571 (сімдесят сім тисяч п`ятсот сімдесят одну) гривню 14 коп.
У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5  ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	З. М. Матковська