У Х В А Л А 
Іменем України
 
25 лютого 2020 року                                                                              
м. Київ
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
 
головуюча                               ОСОБА_1 ,
судді:                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 31 липня 2019 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року у кримінальному провадженні стосовно нього, 
 
в с т а н о в и в:
 
Вироком Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від               31 липня 2019 року ОСОБА_4 визнано винуватим:
- у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 Кримінального кодексу України (далі – КК України) та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації майна;
-у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 3 місяці без конфіскації майна.
Відповідно до ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 3 місяці без конфіскації майна.
Згідно з ч. 1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Рожнятівського районного суду Івано- Франківської області від 03 травня 2019 року та призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців .
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 26 листопада 2019 рокуапеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_5 , що діяв в інтересах ОСОБА_6 , задоволено частково.
Вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 31 липня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 289 КК України, змінено в частині призначеного покарання.
Визнано ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років без конфіскації майна.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Рожнятівського районного суду від 03 травня 2019 року за ч. 2 ст. 185 КК України, більш суворим покаранням за даним вироком, визначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років без конфіскації майна.
В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Як установлено судами, ОСОБА_4 , маючи не зняту та непогашену судимість за статтями 289 та 185 КК України, 11 березня 2019 року, приблизно о 03:00, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у селищі Рожнятів, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, підійшов до автомобіля Ford Transit, який знаходився поблизу приміщення № 11 на площі Єдності, і який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 належить ОСОБА_7 , та втілюючи в життя свій злочинний намір, розбивши каменем скло дверцят водія, проник в його салон, де без ключа, шляхом з`єднання проводу стартера з проводами акумуляторної батареї запустив двигун автомобіля та рушив з місця, тобто повторно незаконно заволодів транспортним засобом, але проїхавши приблизно 5-6 метрів залишив автомобіль через блокування керма та неможливість у подальшому керування ним, спричинивши також пошкодженням автомобіля потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 2489 грн. 50 коп.
Одразу після цього, ОСОБА_4 , перебуваючи у тому ж місці у селищі Рожнятів, повторно з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, після того як вийшов з автомобіля Ford Transit, підійшов до автомобіля ВАЗ 2105, який знаходився справа від даного автомобіля, і який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_8 , та втілюючи в життя свій злочинний намір, розбивши каменем скло дверцят водія проник в його салон, де без ключа, шляхом з`єднання проводу стартера з проводами акумуляторної батареї запустив двигун автомобіля та рушив з місця, тобто повторно незаконно заволодів транспортним засобом, але проїхавши приблизно 6-7 метрів залишив автомобіль через блокування керма та неможливість в подальшому керування ним, спричинивши також пошкодженням автомобіля потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 528 гривень.
Вказаними діями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинений повторно.
Крім цього, ОСОБА_4 , маючи не зняту і непогашену судимість за статтями 289 та 185 КК України, 11 травня 2019 року о 01 год. 47 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у селищі Рожнятів, з метою незаконного повторного заволодіння транспортним засобом, підійшов до автомобіля ВАЗ 21093, н.з. НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 належить ОСОБА_9 , з прикріпленим до нього одноосним автомобільним причепом, н.з. НОМЕР_5 , який на праві власності належить                ОСОБА_10 та яким користувався ОСОБА_9 , які знаходились на краю проїзної частини вулиці Проценка поблизу огорожі господарства № 6, та втілюючи в життя свій злочинний намір, розбивши каменем заднє бокове трикутне скло з правої сторони автомобіля, проник в салон, де без ключа, зірвавши захисний пластмасовий кожух з рульової колонки, шляхом з`єднання проводу стартера з проводами акумуляторної батареї, запустив двигун автомобіля та рушив з місця, тобто повторно незаконно заволодів транспортним засобом.
Після незаконного заволодіння вказаним транспортним засобом, ОСОБА_4 переїхав по мосту через річку Дуба, де у селищі Рожнятів на вул. Панаса Мирного поблизу річки залишив викрадений ним автомобільний причіп, після чого на автомобілі направився в с. Петранка Рожнятівського району, де внаслідок нестачі палива зупинив автомобіль.
Своїми діями, які пов`язані з пошкодженням автомобіля під час незаконного заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_4 заподіяв потерпілому                   ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 436 грн. 10 коп.
У касаційній скарзі засудженим викладено вимогу про зміну вказаних судових рішень у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість.
Просить пом`якшити йому призначене покарання за вчинення злочину, передбаченого за ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі.
Суд, перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України).
Висновки суду щодо правильності правової кваліфікації дій засудженого ОСОБА_4 за ч. 2 ст.289 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, засуджений зазначає, що судами при призначенні покарання належним чином не враховано тяжкість вчиненого злочину, відсутність цивільних позовів, ставлення його до вчинених злочинів, а саме: щире каяття та активне сприяння їх розкриттю, задовільну характеристику за місцем проживання, а також те, що він вибачився перед потерпілими, і вони не мають до нього жодних претензій.
Положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. 
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Призначаючи покарання ОСОБА_4 , судом першої інстанції при прийнятті рішення в повній мірі враховано, як підстави для зменшення виду та міри покарання, відсутність цивільних позовів, ставлення засудженого до вчинених ним злочинів, щире каяття та активне сприяння їх розкриттю, а також його задовільну характеристику за місцем проживання.
Апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 , що діяв в інтересах ОСОБА_6 та призначив йому покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації майна, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає принципу співмірності цього злочинного діяння обраному покаранню й узгоджується з принципом справедливості, виходячи з фактичних обставин вчинених злочинів.
Таким чином, доводи касаційної скарги про суворість призначеного покарання є безпідставними.
Інших доводів, які б свідчили про порушення норм матеріального чи  процесуального права, що були б підставами для зміни судових рішень, засудженим у касаційній скарзі не наведено.
Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 374 КПК України.
Апеляційний розгляд проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам                           ст. 419 КПК України.
Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 31 липня 2019 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року у кримінальному провадженні стосовно нього.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                           ОСОБА_2                                         ОСОБА_3