ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року 
м. Київ
Справа №  910/3467/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Зуєва В. А. - головуючого, Багай Н. О., Дроботової Т. Б.,
секретар судового засідання - Савінкова Ю. Б.,

за участю представників:
позивача ? не з`явились,
відповідача ? не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Токарєва Миколи Степановича
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2019 (судді: Чорногуз М.Г., Хрипун О.О., Агрикова О.В.)
та рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2019 (суддя Князькова В.В.)
за позовом Фізичної особи-підприємця Токарєва Миколи Степановича
до Кіровоградської обласної державної адміністрації
про визнання поновленим договору оренди землі,
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст та підстави позовних вимог.
1.1. Фізична особа-підприємець Токарєв Микола Степанович (далі ? ФОП Токарєв М. С.) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Кіровоградської обласної державної адміністрації про визнання поновленим договору оренди землі. 
1.2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2016 у справі №912/1005/16 було поновлено договір оренди земельної ділянки від 08.04.2008 №04083800, укладений між ФОП Токарєвим М.С. та Олександрійською районною державною адміністрацією Кіровоградської області, на строк до 23.06.2018 та на тих самих умовах, що були передбачені договором. У подальшому, позивач продовжував користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди та належним чином виконував свої зобов`язання за цим договором.
Позивач стверджує, що ураховуючи порушення Кіровоградської обласної державної адміністрації процедури реалізації переважного права позивача на поновлення договору оренди землі відповідно до частин першої-п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі», у ФОП Токарєв М. С. виникло право на поновлення зазначеного договору в силу частини шостої статті 33 цього Закону.
2. Короткий зміст рішень господарських судів попередніх інстанцій.
2.1. Рішенням Господарського суд міста Києва (суддя Князьков В.В.) від 12.06.19 у справі №910/3467/19 відмовлено у задоволенні позову ФОП Токарєва М.С. до Кіровоградської обласної державної адміністрації про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки від 08.04.2008.
2.2. Суд першої інстанції дійшов висновку, що між позивачем і відповідачем не було досягнуто домовленості щодо істотних умов договору, які встановлені чинним законодавством для договору оренди водного об`єкта в комплексі із земельною ділянкою під ним, внаслідок чого переважне право орендаря на укладення договору оренди на новий строк на тих самих умовах є припиненим.
2.3.Щодо посилань позивача на положення частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» господарський суд зазначив, що вказана норма не застосовується до спірних правовідносин, оскільки частиною шостою статті 33 зазначеного Закону врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування.
Разом з тим, господарським судом встановлено факт дотримання відповідачем місячного терміну для повідомлення орендареві про прийняте рішення, що, у свою чергу, виключає можливість поновлення договору оренди землі в силу закону, а саме частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі».
2.4. Постановою Північного апеляційного господарського суду (колегія суддів Чорногуз М.Г., Хрипун О.О., Агрикова О.В.) апеляційну скаргу ФОП Токарєва М.С. на рішення Господарського суду міста Києва від 12 червня 2019 року у справі №910/3467/19 залишено без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
2.4. При цьому апеляційний господарський суд погодився з висновками суду першої інстанції в повному обсязі, наголосивши, що факт дотримання відповідачем місячного терміну для повідомлення орендаря про прийняте рішення, яке відбулось у відповідності з визначеним ч. 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» порядком та строком виключає поновлення договору оренди землі на підставі ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».
Таким чином, твердження позивача про неотримання ним від відповідача заперечень проти поновлення договору оренди протягом місяця після закінчення строку його дії та необхідність застосування принципу мовчазної згоди - є безпідставними.
2.5. Також судом було враховано зміни, що відбулись у законодавстві та невідповідність договору оренди від 08.04.2008 р. типовому договору оренди водного об`єкту, затвердженому постановою КМУ від 29.05.2013 №420.
3. Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників справи.
3.1. Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 12.06.19 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2019 у справі №910/3467/19 ФОП Токарєвим М.С. було подано касаційну скаргу в якій він просить скасувати рішення Господарського суд міста Києва від 12.06.19 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2019 та увалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
3.2. Вимоги касаційної скарги мотивовані тим, що на думку скаржника суди неправильно встановили обставини, які мають значення для справи, неправильно дослідили та оцінили докази, внаслідок чого ухвалено незаконні рішення.
3.3. Зокрема ФОП Токарєв М.С. наголошує, що суди неправильно застосували частину шосту статті 33 Закону України «Про оренду землі» якою чітко регламентовано, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
4. Розгляд справи Верховним Судом.
4.1. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.11.2019 касаційну скаргу ФОП Токарєва М.С. на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2019 у справі № 910/3467/19 було залишено без руху.
4.2. 06.12.2019 2. відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ФОП Токарєва М.С. та призначено розгляд справи у судовому засіданні на 16 січня 2020 року.
4.3. 16.01.2019 представником ФОП Токарєва М.С. було подано заяву про зупинення провадження у справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №320/5724/17 з метою забезпечення єдності судової практики.
Зазначена заява була розглянута колегією суддів Верховного Суду та прийнято рішення про відмову в її задоволенні оскільки обставини справи даній справі та справі на яку посилався заявник не є подібними.
5. Обставини встановлені судами.
5.1. Суди попередніх інстанцій установили, що 08.04.2008 між Олександрійською районною державною адміністрацією Кіровоградської області (орендодавець) та ФОП Токарєвим М. С. (орендар) укладено договір оренди, відповідно до пунктів 1.1, 2.1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для рибогосподарських потреб, яка знаходиться на території Дівочепільської сільської ради, загальною площею 50,04 га, у тому числі: під пасовищами ? 20,2895 га, під ставками ? 29,6718 га, гідротехнічними спорудами ? 0,0787 га (кадастровий номер 3520382400:02:000:7502).
5.2. Згідно з пунктом 14 договору цільове призначення земельної ділянки ? землі водного фонду.
5.3. Пунктом 7 договору сторони погодили, що договір укладено на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
5.4. 23.06.2008 спірний договір зареєстровано у Олександрійському районному відділі КРФ ДП «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель зроблено запис від 23.06.2008 за №040838000001.
5.5. Суди також установили, що на виконання умов договору оренди Олександрійською районною державною адміністрацією Кіровоградської області передано, а ФОП Токарєвим М. С. прийнято у користування земельну ділянку за актом приймання-передачі від 23.06.2008.
5.6. Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.05.2016 у справі №912/1005/16 позовні вимоги ФОП Токарєва М.С. до Кіровоградської обласної державної адміністрації (правонаступник Олександрійської районної державної адміністрації Кіровоградської області за спірним договором оренди) про поновлення договору оренди земельної ділянки задоволені частково, поновлено договір оренди земельної ділянки від 08.04.2008 №04083800 на той самий строк та на тих самих умовах, які були передбачені договором.
5.7. 06.07.2017 Кіровоградською обласною державною адміністрацією прийнято розпорядження №319-р «Про поновлення права оренди земельної ділянки водного фонду (Дівочепільська сільська рада Олександрійського району)», згідно з яким поновлено право оренди земельної ділянки за договором, зареєстрованим 23.06.2008 за №040838000001 (пункт 1), доручено Департаменту екології та природних ресурсів обласної державної адміністрації укласти з орендарем земель водного фонду ФОП Токарєвим М. С. договір оренди водного об`єкту у комплексі з земельною ділянкою (пункт 2).
5.8. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2018 у справі №912/1005/16 роз`яснено, що строк дії договору оренди земельної ділянки від 08.04.2008 №04083800, поновленого рішенням Господарського суду міста Києва від 17.05.2016, спливає 23.06.2018.
5.9. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 08.06.2018 №126972635, 04.06.2018 проведено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки водного фонду, площею 50,04 га, для рибогосподарських потреб за Токарєвим М. С. зі строком дії до 23.06.2018.
5.10. 23.05.2018 ФОП Токарєв М. С. звернувся до Кіровоградської обласної державної адміністрації з листом-повідомленням про поновлення договору оренди землі від 08.04.2008 на новий строк, до якого додав проєкт відповідної додаткової угоди.
5.11. У листі від 19.06.2018 вих. №01-33/447/0.2 відповідач заперечив проти поновлення договору на новий строк та вказав, що додаткова угода до договору сторонами не укладалась, строк дії договору згідно з рішенням суду від 17.05.2016 у справі №912/1005/16 закінчується 23.06.2018.
5.12. Додатково орендодавець зазначив, що з 01.07.2013 набрав чинності Закон України «Про аквакультуру», яким змінено порядок передачі у користування водних об`єктів, у зв`язку з чим орендарю запропоновано укласти договір оренди водного об`єкта відповідно до типової форми, що затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 29.05.2013 №420.
5.13. 07.08.2018 ФОП Токарєв М. С. повторно звернувся до відповідача з листом про укладення договору оренди від 08.04.2008 на новий строк.
5.14. У відповідь на звернення, відповідач листом від 07.09.2018 вих. №01-33/662/0.2 повторно вказав на необхідність укладення договору оренди водного об`єкта, який би відповідав чинному законодавству.
5.15. Листом-повідомленням від 17.10.2018 ФОП Токарєв М. С. втретє звернувся до відповідача із заявою про поновлення договору оренди від 08.04.2008 на новий строк.
5.16. Відповідач листом від 13.02.2019 вих. №01-33/95/0.4 висловив заперечення проти поновлення строку дії договору.
5.17. Суди також установили, що у матеріалах справи наявні копії режимів роботи на 2017 та на 2018 роки водного об`єкта - ставка площею водного дзеркала 29,6718 га, що розташований на р. Кам`янка басейну р. Інгулець Дівопечільської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області. Орендарем водного об`єкту значиться ФОП Токарєв М. С., підставою водокористування вказано договір оренди земель водного фонду від 23.06.2008 №040838000001.
6. Позиція Верховного Суду.
6.1. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права, Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
6.2. Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
6.3. Відповідно до статті 13 цього ж Закону визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
6.4. Порядок поновлення договору оренди землі передбачений статтею 33 Закону України «Про оренду землі» де зафіксовано, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). 
Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку. 
До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. 
При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. 
Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. 
У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: 
власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); 
уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).
6.5. Разом з тим, суди встановили, що ФОП Токарєв М.С. звертався до Кіровоградської обласної державної адміністрації з пропозицією про поновлення договору оренди землі та отримав відмову з посиланнями на відсутність правових підстав щодо продовження договору з посиланням на особливості правового режиму орендованої земельної ділянки, а також змінами в законодавстві щодо надання в користування таких земель.
6.6. При цьому суди врахували, що відповідно до договору оренди землі зазначені земельні ділянки належать до земель водного фонду (площа земель під ставками ? 29,6718 га, гідротехнічними спорудами ? 0,0787 га), а метою її використання визначено рибогосподарські потреби.
6.7. Частиною четвертою статті 59 Земельного кодексу України передбачено, що громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом.
6.8 При цьому особливості користування водним об`єктами на умовах оренди закріплені у статті 51 Водного кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин). Зокрема у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, лікувальних, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт можуть надаватися водосховища (крім водосховищ комплексного призначення), ставки, озера та замкнені природні водойми.
Водні об`єкти надаються у користування за договором оренди земель водного фонду на земельних торгах у комплексі із земельною ділянкою.
Водні об`єкти надаються у користування на умовах оренди органами, що здійснюють розпорядження земельними ділянками під водою (водним простором) згідно з повноваженнями, визначеними Земельним кодексом України, відповідно до договору оренди, погодженого з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства.
Надання водних об`єктів у користування на умовах оренди здійснюється за наявності паспорта водного об`єкта. Порядок розроблення та форма паспорта затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.
Типова форма договору оренди водних об`єктів затверджується Кабінетом Міністрів України.
Умови використання водних об`єктів, розмір орендної плати та строк дії договору оренди водних об`єктів визначаються у договорі оренди.
Методика визначення розміру плати за надані в оренду водні об`єкти затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.
Сплата орендної плати за водний об`єкт не звільняє від сплати орендної плати за земельну ділянку під цим об`єктом.
У договорі оренди водного об`єкта визначаються зобов`язання щодо здійснення заходів з охорони та поліпшення екологічного стану водного об`єкта, експлуатації водосховищ та ставків відповідно до встановлених для них центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства, режимів роботи, а також необхідність оформлення права користування гідротехнічними спорудами.
Користування водними об`єктами, наданими в оренду, здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів України.
Надання частин рибогосподарських водних об`єктів, рибогосподарських технологічних водойм, акваторій (водного простору) внутрішніх морських вод, територіального моря, виключної (морської) економічної зони України в користування для цілей аквакультури регулюються Законом України «Про аквакультуру».
6.9. Відповідно до Закону України «Про аквакультуру» аквакультура (рибництво) - сільськогосподарська діяльність із штучного розведення, утримання та вирощування об`єктів аквакультури у повністю або частково контрольованих умовах для одержання сільськогосподарської продукції (продукції аквакультури) та її реалізації, виробництва кормів, відтворення біоресурсів, ведення селекційно-племінної роботи, інтродукції, переселення, акліматизації та реакліматизації гідробіонтів, поповнення запасів водних біоресурсів, збереження їх біорізноманіття, а також надання рекреаційних послуг.
6.10. Статтею 14 цього ж Закону встановлено особливості умов здійснення аквакультури та надання рибогосподарського водного об`єкта (його частини), рибогосподарської технологічної водойми, акваторії (водного простору) внутрішніх морських вод, територіального моря, а також акваторії (водного простору) виключної (морської) економічної зони України в користування на умовах оренди для цілей аквакультури.
6.11. Таким чином, судами попередніх інстанцій було комплексно оцінено надані сторонами докази та з урахуванням встановлених обставин справи, а також особливостей статусу та правового режиму об`єкту оренди зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання поновленим договору оренди землі.
6.12. При цьому колегія суддів враховує, що абзацом другим частини третьої статті 6 Цивільного кодексу України закріплено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
6.13. В такий спосіб, дотримання порядку укладення договору оренди земель водного фонду визначених Земельним та Водними кодексами України, а також Законом України «Про аквакультуру» для учасників є обов`язковим та не може бути нівельовано шляхом застосування процедур поновлення договору оренди визначених Законом України «Про оренду землі».
7. Висновки Верховного Суду.
7.1. Згідно зі статтею 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
7.2. Частиною другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
7.3. Згідно зі статтею 300 цього Кодексу, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
7.4. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
7.5. Відповідно до частини першої статті 309 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
7.6. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення у справі прийнято із додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для їх скасування не вбачається.
7.7. Доводи, викладені у касаційній скарзі, про порушення і неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваних судових рішень не знайшли свого підтвердження та не спростовують обставин справи, на які посилався суд як на підставу для відмови у позові, ґрунтуються на переоцінці доказів, зібраних у справі, що за змістом статті 300 Господарського процесуального кодексу України не належить до повноважень суду касаційної інстанції, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваних рішень у справі не вбачається.
8. Розподіл судових витрат.
8.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина чотирнадцята статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини першої статті 308, статтями 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Токарєва Миколи Степановича залишити без задоволення.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2019 у справі №910/3467/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 Зуєв В.А.

Судді                                                                                                     Багай Н.О.
                                                                                                                                                                                                                                      Дроботова Т.Б.