Ухвала        
23 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 336/7339/18
провадження № 61-977ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Штелик С. П. вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 11 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» про захист прав споживача, 
 
В С Т А Н О В И В:
 
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» (далі - ПАТ «Запоріжгаз») про захист прав споживача.
Позов мотивовано тим, що між нею та відповідачем діють договірні відносини щодо надання послуг з газопостачання в будинок АДРЕСА_1 . 03 березня 2018 року за вищевказаною адресою представниками відповідача було припинено газопостачання шляхом механічного від`єднання від системи газопостачання. При цьому, відповідач керувався двома підставами: неповною оплатою послуг згідно з умовами договору розподілу природного газу та, на його думку, її відмовою представникам оператора ГРМ в доступі до об`єкта споживача.
Вказувала, що газопостачання в її будинок було припинено, зокрема, на підставі пункту 4.9 Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, відповідно до якого постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання природного газу споживачу, якщо споживач не здійснив оплату за цим договором протягом десяти днів після встановленого строку. Позивач зазначає, що газопостачання їй було припинено передчасно, оскільки вона не погодилася з визначеним розрахунком заборгованості та звернулась до відповідача з відповідним листом від 25 липня 2018 року.
Листом від 02 липня 2018 року ПАТ «Запоріжгаз» повідомив позивача про те, що 23 березня 2017 року та 12 квітня 2017 року представниками оператора ГРМ були складені акти про відмову в доступі до об`єкта споживача за вищевказаною адресою задля обстеження внутрішньобудинкової системи газопостачання та дворових газопроводів, проведення інвентаризації та заняття контрольних показників. Повідомлення про надання доступу представникам ПАТ «Запоріжгаз», нібито 15 лютого 2017 року було направлено на її адресу. Проте, вказане повідомлення, як і вищеназвані акти ОСОБА_1 не отримувались, а про їх існування вона дізналась лише з листа відповідача від 02 липня 2018 року. Вона не відмовлялась від надання представникам відповідача доступу до об`єкта споживача задля обстеження внутрішньобудинкової системи газопостачання та дворових газопроводів, проведення інвентаризації та зняття контрольних показників.
Посилаючись на викладені обставини просила визнати дії                                  ПАТ «Запоріжгаз» щодо відключенню житлового будинку АДРЕСА_1 від послуг газопостачання неправомірними та зобов`язати ПАТ «Запоріжгаз» відновити газопостачання у зазначеному житловому будинку.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено. 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 11 грудня 2019 року рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2019 року залишено без змін. 
У касаційній скарзі, поданій у січні 2020 року до Верховного Суду,                  ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, постанову апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом 
на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Предметом спору у цій справі є визнання неправомірними дій відповідача щодо відключення будинку від газопостачання та зобов`язання відновити газопостачання будинку.
Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких рішення судів першої та апеляційної інстанцій у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.
Доводи заявника полягають у його незгоді з оцінкою судами зібраних у справі доказів та встановлених обставин, що не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Доводи касаційної скарги також не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами. Незгода заявника з оскаржуваним судовим рішенням в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є. 
Верховний Суд урахував ціну позову, предмет позову, складність та прийшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. 
 
З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
 
Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
 
У Х В А Л И В:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 11 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» про захист прав споживача.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                      С. П. Штелик