ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
04 березня 2020 року           справа №200/1873/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Арабей Т.Г., Міронової Г.М., 
секретар судового засідання – Мирошниченко О.Л.
за участю: позивача, представника позивача – не з`явився,
представника відповідача 1– Ковальчука Д.П.,
представника відповідача 2 – не з`явився,
розглянув у відкритому  судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року у справі  № 200/1873/19-а (головуючий І інстанції Голошивець І.О., повний текст складений у м. Слов`янську Донецької області) за позовом   ОСОБА_1  до  Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України,   ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 )  про стягнення недоотриманої допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі – відповідач 1),   ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі – відповідач 2), в якому з урахуванням уточненого позову просив: 
- визнати протиправними дії відповідачів щодо непроведення повного розрахунку при звільненні – невиплаті в день виключення зі списків частини (01.08.2018 року) компенсації за неотримане речове майно;
- зобов`язати  відповідачів здійснити нарахування та виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 49976,22 грн.;
- зобов`язати відповідачів нарахувати та виплатити середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 01.08.2018 року до 01.02.2019 року в сумі 151600 грн. (т. 1 а.с. 108-113).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року позов – задоволено частково: 
- визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо непроведення нарахування та виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно ОСОБА_1 за період проходження військової служби з часу набуття права на отримання предметів речового майна з серпня 1994 року по квітень 2014 року;
- зобов`язано   ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити нарахування та виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно ОСОБА_1 за період проходження військової служби з часу набуття права на отримання предметів речового майна з серпня 1994 року по квітень 2014 року; 
- в решті позовних вимог – відмовлено (т. 2 а.с. 27-30).
Позивачем подано апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та задовольнити позов про зобов`язання відповідача 1 нарахувати та виплатити середній заробіток  за несвоєчасний розрахунок при звільненні, посилаючись на порушення норм матеріального права та висновки Верховного Суду у справах № 826/15235/16 від 26.06.2019 року, № 805/977/16 від 08.02.2018 року, 823/1023/16 від 31.05.2018 року (т. 2 а.с. 39-44).
Відповідачем 1 поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.
Представник відповідача 1 в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги.
Інші учасники в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача 1,  вивчив доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Позивач – ОСОБА_1 з 26.07.1994  року був зарахований на службу до Прикордонних військ України.
Наказом голови Державної прикордонної служби України від 24.07.2018 року № 682-ос, позивача звільнено з військової служби в запас. 
Наказом начальника Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 30.07.2018 року № 280-ос ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та знято з усіх видів забезпечення з 01.08.2018 року (т. 1 а.с. 19).
30.07.2018 року позивачем  подано до командира Одеського загону морської охорони рапорт, у якому позивач просив нарахувати грошову компенсацію за недоотримане речове майно за період проходження військової служби в офіцерському званні з 01.08.1994 року по 01.08.2018 року, у з`язку із звільненням його з лав Державної прикордонної служби України (т. 1 а.с. 20). 
Відповідно до довідки № 285 від 31.07.2018 року про вартість речового майна, що належить до видачі, позивачу належить речове майно на загальну суму грошової компенсації 8329,37 грн.  за період з квітня 2014 року по 01.08.2018 року (т. 1 а.с. 21).
Не погодившись з вищезазначено довідкою № 285, ОСОБА_1 звернувся до начальника Південного регіонального управління із заявою від 02.08.2019 року, в якій зазначив, що при нарахуванні вартості речового майна йому не було враховано компенсацію за період проходження служби з 1994 року по 2014 рік, просив здійснити перевірку правильності нарахування компенсації та дорахування її згідно діючого законодавства (т. 1 а.с. 24).
Листом начальника Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 31.08.2018 року № 723/М-60 позивачу повідомлено, що розрахунок грошової компенсації нараховувався на підставі наявності в Одеському загоні морської охорони речового атестату № 40 від 06.08.2015 року, оформленого ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_2 ) не видані йому предмети речового майна та арматурної картки обліку виданих предметів речового майна під час проходження служби з серпня 2015 року до дати звільнення з військової служби. Сума нарахування склала 8329,37 грн. Також зазначено, що під час з`ясування питань правильності оформлення розрахунку грошової компенсації за недоотримане речове майно, отримано інформацію про наявність в Донецькому прикордонному загоні речового атестату № 121 при переміщені для подальшого проходження військової служби до Керченського загону морської охорони м. Керч у жовтні 2012 року, що дає можливість взяти до обліку даний документ та направити для отримання роз`яснення в Адміністрації державної прикордонної служби України про порядок нарахування грошової копенсації Одеським загоном морської охорони за неотримане речове майно (т. 1 а.с. 25).
Згідно з додатком до наказу командира Одеського загону морської охорони від 25.01.2019 № 32-ос про виплату грошової компенсації, ОСОБА_1 розраховано для виплати грошової компенсації за неотримане речове майно 8329,37 грн. (т. 1 а.с. 35).
Спірним у справі є наявність правових підстав для стягнення середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні з грошової компенсації за предмети речового майна. 
Рішення суду в частині задоволених позовних вимог не оскаржено.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не бере до уваги посилання апелянта на постанови Верховного Суду у справах № 826/15235/16 від 26.06.2019 року, № 805/977/16 від 08.02.2018 року, оскільки в зазначених справах з позивачами було проведено остаточний фактичний розрахунок після звільнення до звернення з позовом до суду і в цих справах середній заробіток стягувався не у зв`язку з несвоючасною виплатою компенсації за речове майно. 
Також, суд не бере до уваги посилання апелянта на постанову Верховного Суду у справі № 823/1023/16 від 31.05.2018 року, оскільки предметом касаційного перегляду справи було наявність чи відсутність правових підстав для застосування до спірних відносин норм статей 116, 117 КзПП України і суд касаційної інстанції не перевіряв законність постанови суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для стягнення з ГУНП середнього заробітку за відсутності фактичного остаточного розрахунку, що в даному випадку є обов`язковою підставою для застосування положень статей 116, 117 КзПП України. Крім того, у справі № 823/1023/16 середній заробіток стягувався не у зв`язку з несвоючасною виплатою компенсації за речове майно.
Таким чином, є безпідставними посилання апелянта на зазначені рішення касаційного суду, оскільки вони не мають відношення до спірних правовідносин.
За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.
Згідно ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»,  речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що компенсація за неотримане речове майно не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця, а є самостійним видом компенсації, яка виплачується за умови добровільної відмови позивача від отримання належного йому речового майна, які він міг отримати перебуваючи на військовій службі.
З наведеного вбачається, що компенсація за неотримане речове майно, не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця, тому не є оплатою праці, таким чином вимоги статей 116, 117 КЗпП України не можуть бути застосовані у даних правовідносинах.          Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
В решті позовних вимог рішення суду не оскаржено.
Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року у справі  № 200/1873/19-а за позовом   ОСОБА_1  до  Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України,   ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 )  про стягнення недоотриманої допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку- залишити без змін.
Повний текст постанови складений 4 березня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                             І.В. Геращенко

            Судді:                                                                                              Т.Г. Арабей

                                                                                                                     Г.М. Міронова