ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/1185/19                                         Прізвище судді (суддів) першої інстанції:  
                                                                                                                                   Вєкуа Н.Г.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
06 лютого 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді           Костюк Л.О.;                    
суддів:                                 Бужак Н.П., Кобаля М.І..;
за участю секретаря:       Несін К.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 липня 2019 року (розглянута у відкритому судовому засіданні, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - 22 липня 2019 року) у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Пиво - безалкогольний комбінат «Радомишль» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0000021701 від 23.10.2018, -

В С Т А Н О В И Л А:
У січні 2019 року, Приватне акціонерне товариство «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль» (далі - позивач, ПрАТ «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - відповідач) в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0000021701 від 23.10.2018.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач не вчиняв жодних дій щодо реалізації майна, яке перебувало у податковій заставі, натомість, реалізації підлягала виключно додатково вироблена продукція. Так, контролюючий орган встановив нібито факт порушення товариством порядку відчуження майна, що перебуває в податковій заставі, лише на підставі припущень, які не підтверджуються первинними документами. 
Висновки акта перевірки базуються виключно на припущеннях податкового керуючого, які не підтверджені первинними документами, акт не містить опису правопорушень, які на думку контролюючого органу були допущені позивачем, у акті відсутній перелік майна, яке було відчужено. Таким чином, позивач, наполягаючи на необґрунтованості висновків акта перевірки та їх невідповідності фактичним обставинам, просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення, прийняте на підставі висновків такого акта.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 липня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 23.10.2018 №0000021701.
Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
З огляду на те, що сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з`явилися, колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311, ч.2 ст. 313 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
У відповідності до ст.308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. 
Як встановлено судом першої інстанції, що Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби було складено акт опису майна Приватного акціонерного товариства «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль» у податкову заставу від 13.02.2018 року №4, яким описано у податкову заставу ПАТ на загальну суму 26, 7 млн. грн., у тому числі - нежитлові приміщення на суму 23, 1 млн. грн., транспортні засоби на суму 1, 3 млн. грн., пиво «Хайнекен» 0,5 л (готова продукція) на суму 2,3 млн. грн..
Також, актом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про опис майна Приватного акціонерного товариства «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль» у податкову заставу від 05.07.2018 року №14 (в зв`язку із збільшенням загальної суми заборгованості по підприємству) дописано майна у податкову заставу до суми податкового боргу, а саме: товари в асортименті (в т.ч. але не виключно пиво «Перша приватна броварня» Бочкове 2 л ПЕТ; пиво «Тетерів» 1,3 л ПЕТ; пиво «Хайнекен» 0,5 л; пиво «Перша приватна броварня» Закарпатське Оригінальне 2 л ПЕТ; тощо) на загальну суму 17, 2 млн. грн..
В подальшому, контролюючим органом було проведено перевірку Приватного акціонерного товариства «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль» щодо стану збереження майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
За результатами перевірки складено Акт від 05.10.2018 року№41710/10/28-10-17-01-23, відповідно до висновків якого встановлено порушення позивачем вимог абзацу 3 п. 92.1 ст. 92 та п. 92.2 статті 92 Податкового кодексу України.
На підставі висновків акта перевірки від 05.10.2018 року№41710/10/28-10-17-01-23, контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.10.2018 року №0000021701, яким до позивача застосовано штраф у розмірі вартості відчуженого майна, що дорівнює 19  437 102, 00 грн.
За результатами адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення від 23.10.2018 року №0000021701, Державною фіскальною службою України прийнято рішення від 08.01.2019 року №547/6/99-99-11-06-01-25 про результати розгляду скарги, яким податкове повідомлення-рішення від 23.10.2018 року №0000021701 залишено без змін, а скаргу ПАТ «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль» - без задоволення.
Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням від 23.10.2018 року №0000021701, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, ПАТ «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль» звернулось до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку матеріалам, обставинам справи, а також наданим поясненням та запереченням сторін колегія суддів звертає увагу на наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений Податковим кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Згідно з підпунктом 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.
Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Підпунктом 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. 
Відповідно до пункту 88.1 статті 88 Податкового кодексу України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.
Підпунктом 89.1.2 пункту 89.1 статті 89 Податкового кодексу України визначено, що у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, виникає право податкової застави з дня виникнення податкового боргу.
Пунктом 89.3 статті 89 Податкового кодексу України передбачено, що майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.
Пунктом 91.1 статті 91 Податкового кодексу України визначено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за місцем реєстрації платника податків, що має податковий борг, призначає такому платнику податкового керуючого. Податковий керуючий повинен бути посадовою (службовою) особою контролюючого органу.
Пунктом 91.3 статті 91 Податкового кодексу України визначено, що податковий керуючий описує майно платника податків, що має податковий борг, в податкову заставу, здійснює перевірку стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі, проводить опис майна, на яке поширюється право податкової застави, для його продажу у випадках, передбачених цим Кодексом, одержує від боржника інформацію про операції із заставленим майном, а в разі його відчуження без згоди контролюючого органу (за умови, коли наявність такої згоди має бути обов`язковою згідно з вимогами цього Кодексу) вимагає пояснення від платника податків або його службових (посадових) осіб.
Як вбачається з акта перевірки від 05.10.2018 року №41710/10/28-10-17-01-23, висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства було зроблено з огляду на те, що контролюючим органом в ході проведення перевірки стану збереження майна, що перебуває в податковій заставі згідно даних, отриманих від ПрАТ «Радомишль», даних ЄРПН, ІТС «Податковий блок» встановлено:
- за період з 13.02.2018 по 14.05.2018 року ПАТ «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль» реалізовано пива «Хайнекен» 0,5 л на суму 36, 5 млн. грн. Виплата заробітної плати і суми сплаченого ЄСВ за період з 13.02.2018 по 14.05.2018 складають 29, 9 млн. грн.. Заданими Єдиного реєстру податкових накладних (далі - ЄРПН), за відповідний період підприємством здійснено витрат на суму 338, 8 млн. грн.;
- в період з 05.07.2018 по 11.07.2018 підприємством не сплачувались ЄСВ та заробітна плата, реалізовано алкогольної продукції (пиво) на загальну суму 29, 9 млн. грн.., кошти від чого спрямовано на сплату послуг та придбання солоду, пшениці, пляшок тощо в загальній сумі 2, 0 млн. грн..  Залишок коштів в сумі 27,9 млн. грн. в рахунок погашення боргу не спрямовано.
Колегія суддів звертає увагу на те, що контролюючим органом не вчинявся виїзд за фактичною адресою позивача з метою перевірки залишків готової продукції на складі, яка перебувала в податковій заставі.
Так, висновки податкового керуючого, викладені в акті перевірки не ґрунтуються на фактичному досліджені залишку обсягів готової продукції на складі позивача, на противагу, такі висновки зроблені виключно на підставі даних Єдиного реєстру податкових накладних.
Також, звертає увагу на пояснення позивача, а саме на те, що у відповідь на запит податкового керуючого від 14.05.2018 №20296/10/28-10-17-01-23 товариство листом від 15.05.2018 надало податковому керуючому бухгалтерську виписку по обсягах випуску продукції та її продажах в період з 13.02.2018 по 14.05.2018, однак, під час складання акта перевірки, податковим керуючим не було враховано даних, щодо обсягів продукції, зазначених у наданій позивачем довідці.
Вказує, що відповідачем не спростовано доводів позивача стосовно надання ним бухгалтерської довідки, при цьому, під час судового розгляду справи позивачем також було надано бухгалтерську довідку стосовно наявності майна на балансі підприємства станом на 14.05.2018 року.
Так, з вказаної довідки вбачається, що станом на 14.05.2018 на балансі ПрАТ «Радомишль» перебувало, зокрема, пиво «Хайнекен» 0,5 л. в кількості 183 876 шт., чим спростовуються висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки стосовно не вжиття підприємством заходів щодо заміни реалізованого майна - товару в асортименті іншим майном такої самої вартості. 
На підставі ивщке зазначеного, колегія суддів приходит дов висновку, що висновки акта перевірки ґрунтуються на припущеннях контролюючого органу, без дослідження фактичних обставин, а саме, наявності залишків готової продукції на складі позивача, яка б відповідала вартості майна, що перебувало у податковій заставі, адже власне виїзду на фактичну адресу товариства з метою перевірки реальних залишків на складі податковим керуючим вчинено не було, чого під час судового розгляду справи відповідачем не спростовано.
Окрім зазначеного вище, суд апеляційної інстанції погоджується із доводами позивача щодо того, що висновки акта перевірки базуються на даних Єдиного реєстру податкових накладних, який не дає можливості однозначно встановити обсяг реалізованої продукції, висновки акта базуються на припущеннях податкового керуючого, які не підтвердженні первинними документами, відтак, зважаючи на неповноту досліджень контролюючого органу, суд приходить до висновку щодо відсутності з боку позивача порушень приписів податкового законодавства, зворотного відповідачем під час судового розгляду справи не доведено.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «… адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».
Проте, в межах розгляду даної адміністративної справи відповідач, покладений на нього приписами   ст.77 КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення не виконав та не надав суду жодних доказів на обґрунтування законності вчинених дій щодо прийняття податкового повідомлення-рішення №0000021701 від 23.10.2018.
Крім того, відповідачем не спростовано факт наявності на балансі товариства станом на 14.05.2018 року, відповідно до бухгалтерської довідки, залишків готової продукції, а саме - пива «Хайнекен» 0,5 л. в кількості 183    876 шт., що в свою чергу, спростовує висновки податкового керуючого стосовно невжиття позивачем заходів по заміні реалізованого майна, яке перебувало в податковій заставі.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень   та   у спосіб, що визначені   Конституцією   та   законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод   та   інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.
Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.      
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.                    
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                    
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 липня 2019 року - без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      Л.О. Костюк                     
Судді:                                                                                                      Н.П. Бужак,
                                                                                                    М.І. Кобаль