ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 лютого 2020 року           справа №200/11990/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Геращенка І.В., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року (повний текст складено в м. Слов`янську Донецької області) у справі № 200/11990/19-а (суддя в 1 інстанції – Льговська Ю.М.) за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області  про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -   

                                              В С Т А Н О В И В:  

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі – УВДФСС) в якому просив визнати протиправними дій щодо невиплати щомісячних страхових виплат з 26 травня 2015 року по 04 жовтня 2019 року та зобов`язання виплатити щомісячні страхові виплати з 26 травня 2015 року по 04 жовтня 2019 року та зобов`язання виплати щомісячні страхові виплати з 26 травня 2015 року по 04 жовтня 2019 року. (арк.справи 4-8)
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року у справі № 200/11990/19-а позовні вимоги задоволено частково, внаслідок чого: визнано протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо невиплати щомісячних страхових виплат з 26 травня 2015 року по 31 липня 2019 року. Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області виплати щомісячні страхові виплати з 26 травня 2015 року по 31 липня 2019 року.  (арк.справи 64-66)
Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.  (арк.справи 70-74)
Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено,  що позивач - ОСОБА_1 має два зареєстрованих страхових випадків – трудове каліцтво і йому встановлена стійка втрата професійної працездатності на 60 відсотків безстроково (арк.справи 13).
Позивач є внутрішньо переміщеною особою, місце проживання якого було зареєстровано на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (м. Єнакієве Донецької області), а фактичне місце проживання/перебування - на підконтрольній українській владі території (м. Волноваха Донецької області), що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (арк. справи 11).
З 01 квітня 2001 року ОСОБА_1 перебував на обліку у Єнакієвському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, а з 01 вересня 2014 року, як внутрішньо переміщена особа, перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у Волноваському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області – відокремленому підрозділі відповідача (арк.справи 12).     
Постановами Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Волноваському районі від 05 вересня 2016 року № 0506/2198/20, від 05 вересня 2016 року № 0506/2198/2198.1/21 ОСОБА_1 знятий з обліку у зв`язку з закінченням терміну довідки внутрішньо переміщеної особи з 25 травня 2015 року, припинено страхові виплати з 26 травня 2015 року (арк.справи 37, 38).
У відзиві на позов відповідач зазначає, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи була видана 25 листопада 2014 року та мала термін дії до 25 травня 2015 року.  
27 серпня 2019 року позивач повторно звернувся до Волноваського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області із заявою про продовження щомісячних страхових виплат.
Рішенням управління соціального захисту населення Волноваської райдержадміністрації Донецької області від 12 вересня 2019 року № 161 призначено соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам, зокрема, ОСОБА_1 – пункт 18 (арк. справи 60). 
Постановами Волноваського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 30 вересня 2019 року № 0542/2198/2198.1/22, № 0542/2198/2198.2/23 продовжено щомісячні страхові виплати з 01 серпня 2019 року безстроково (арк. справи 58-59 ).
Вищенаведені обставини сторонами не оспорюються. 
Отже, з 26 травня 2015 року було припинено страхові виплати, а з 01 серпня 2019 року - поновлено. За період з 26 травня 2015 року по 31 липня    2019 року виплати не здійснювалися, що підтверджується довідкою від 22 жовтня 2019 року (арк.справи 55).
Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, колегія суддів виходить з наступного.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначає Закон України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування” від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року  № 77-VIII,  далі - Закон № 1105-XIV).
Частиною першою статті 36 Закону № 1105-XIV передбачено, що страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.
Страхові виплати складаються, зокрема, із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата) (пункт 1 частини сьомої вказаної статті).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 47 Закону № 1105-XIV страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі  постанови цього Фонду  або рішення суду потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання; відповідно до частини п`ятої цієї же статті страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком.
Згідно з пунктом 3 розділу VII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 1105-XIV особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.
Виходячи з аналізу пункту 3 розділу VII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 1105-XIV, суд зазначає, що останній передбачає визначення Кабінетом Міністрів України особливостей надання соціальних послуг та виплат, а не припинення таких виплат. 
Вказані положення пункту 3 набрали чинності з 01 січня 2015 року на підставі Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII, яким Закон № 1105-XIV викладено в новій редакції.
До прийняття Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII була прийнята постанова Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 531 “Про особливості реалізації прав деяких категорій осіб на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”, на виконання якої постановою правління Фонду соціального страхування України від 11 грудня 2014 року № 20 затверджено Порядок надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції (далі – Порядок     № 20).
Згідно з абзацом 1 пункту 2 розділу І  Порядку № 20 особи, які тимчасово переміщені, мають право на призначення та/або продовження раніше призначених страхових виплат, страхових витрат на медичну та соціальну допомогу відповідно до   Закону № 1105  безпосередньо в робочих органах виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - робочі органи виконавчої дирекції Фонду) за фактичним місцем проживання (перебування), що підтверджується  довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, за формою, наведеною в додатку до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 (далі - довідка про взяття на облік), відповідно до  Закону України  “Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб”.
Дану норму відповідач наводить у відзиві на позовну заяву як підставу припинення страхових виплат.  
Порядок № 20 втратив чинність на підставі постанови Правління Фонду соціального страхування України від 12 грудня 2018 року № 27, якою затверджено новий Порядок надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб (далі – Порядок № 27).
Абзац 1 пункту 2 розділу І  Порядку № 20 кореспондується з пунктом 1.2 розділу І Порядку № 27. Положення Порядку № 27 також підлягають врахуванню судом, оскільки позивачем оскаржується дії щодо невиплати щомісячних страхових виплат (фактично бездіяльність) за тривалий період - з 26 травня 2015 року по 04 жовтня 2019 року.
Під час чинності положень Порядку № 20 постановами Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Волноваському районі від 05 вересня 2016 року № 0506/2198/20, від 05 вересня 2016 року № 0506/2198/2198.1/21 ОСОБА_1 знятий з обліку у зв`язку з закінченням терміну довідки внутрішньо переміщеної особи з 25 травня 2015 року (арк.справи 56-57).
Як довід апеляційної скарги відповідач зазначає, що станом на період перебування позивача на обліку (з 01 вересня 2014 року по 25 травня 2015 року) частиною восьмою статті 4 Закону України “Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб” від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (далі – Закон № 1706-VII) встановлено термін дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи шість місяців з моменту її видачі. Довідка позивача про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи була видана 25 листопада 2014 року та мала термін дії до 25 травня 2015 року.
Такі доводи колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки постанови № 0506/2198/20, № 0506/2198/2198.1/21, якими ОСОБА_1 було знято з обліку з 25 травня 2015 року, прийнято 05 вересня 2016 року, тобто фактично через рік після зняття з обліку. На день прийняття відповідачем постанов № 0506/2198/20, № 0506/2198/2198.1/21 Законом України від 24 грудня 2015 року № 921-VIII  було внесено зміни до  Закону № 1706-VII , які набули чинності з 13 січня 2016 року. Відповідно до внесених змін строк дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи визначено як безстроковий, крім випадків, передбачених законом (частина перша статті 4 Закону № 1706-VII). Відповідні зміни були внесені і до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 (набули чинності 11 червня 2016 року). 
Статтею 2 Закону України “Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні”  від 11 грудня 2003 року № 1382-IV встановлено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених  Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права або “інші права”, як це визначено статтею 9 Закону України “Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб” від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII, не звужуючи при    цьому обсяг конституційних прав та свобод особи. Відповідно до преамбули вказаного Закону він встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.
У цьому спорі наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створила для нього, на відміну від інших громадян України, певні перешкоди в отриманні страхових виплат, передбачених Законом № 1105-XIV.
Статтею 24 Конституції України  встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Отже, суб`єкт владних повноважень, не виплачуючи позивачу страхові виплати з огляду на його статус внутрішньо переміщеної особи та посилаючись на нормативно-правові акти, які фактично звузили його права та зробили їх реалізацію залежною від певних обставин, порушив право позивача на їх отримання.
Колегія суддів також зазначає, що постанови від 05 вересня 2016 року № 0506/2198/20, № 0506/2198/2198.1/21, якими позивача знято з обліку у зв`язку з закінченням терміну довідки внутрішньо переміщеної особи, та нормативно-правові акти, на які посилається відповідач, безпосередньо змінюють строк страхових виплат, встановлений частиною п`ятою статті 47 Закону № 1105-XIV. Відповідно до вказаної норми страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком.
Частиною сьомою статті 47 Закону № 1105-XIV встановлено, що, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому  статтею 34 Закону України “Про оплату праці”.
Як зазначалося раніше, позивач просить визнати протиправними дії щодо невиплати щомісячних страхових виплат з 26 травня 2015 року по 04 жовтня 2019 року (фактично бездіяльність), тому з метою повного та ефективного захисту порушених прав позивача порушені права позивача підлягають поновленню іншим шляхом - шляхом визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо невиплати позивачу страхових виплат за весь минулий період.
Щодо періоду, за який позивач просить виплатити страхові виплати, колегія суддів зазначає, що позивачеві поновлені страхові виплати з 1 серпня 2019 року безстроково (арк.справи 63), а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в частині визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати щомісячних страхових виплат з 26 травня 2015 року по 31 липня 2019 року та зобов`язання виплати щомісячні страхові виплати з 26 травня 2015 року по 31 липня 2019 року. 
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року у справі № 200/11990/19-а  – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року у справі № 200/11990/19-а  – залишити без змін. 
Повне судове рішення складено 19 лютого 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                            А.В. Гайдар

Судді                                                                                  Е.Г. Казначеєв

                                                                                   І.В.Геращенко