Ухвала
 
03 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 686/18993/17
провадження № 61-2283ск20
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову Хмельницького апеляційного суду від 19 червня 2019 року 
у справі за позовом Хмельницької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів за використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2017 року Хмельницька міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів за використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником тваринницького приміщення воловні № 3 площею 1 539,3 кв. м у місті Хмельницькому.
Рішенням Хмельницької міської ради від 06 серпня 2008 року № 40 ОСОБА_1 надано згоду на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 4 169 кв. м на АДРЕСА_1 .
Відповідач дій щодо розроблення проекту землеустрою не здійснив, право користування (оренди) вказаною земельною ділянкою відповідно до вимог законодавства не оформив та плату за користування землею не сплачував.
Рішенням Виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 13 липня 2017 року № 488 затверджено акт визначення розміру збитків за фактичне користування ОСОБА_1 земельною ділянкою без правовстановлюючих документів від 12 травня 2017 року.
19 липня 2017 року на адресу відповідача направлено акт комісії з визначення збитків, рішення Виконавчого комітету, повідомлення 
від 19 липня 2017 року з пропозицією добровільно відшкодувати збитки визначені в акті впродовж одного місяця. Проте, відповідачем збитки, завдані Хмельницькій міській раді використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів, не відшкодовано.
Посилаючись на вищевказане, Хмельницька міська рада просила суд стягнути із ОСОБА_1 на свою користь збитки у розмірі 180 208,08 грн, завдані використанням земельної ділянки на АДРЕСА_1 без правовстановлюючих документів.
Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 січня 2018 року (у складі судді Стефанишина С. Л.) позов Хмельницької міської ради задоволено.
Стягнуто із  ОСОБА_1 на користь Хмельницької міської ради 180 208,08 грн збитків, завданих використанням земельної ділянки на АДРЕСА_2 .
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 20 листопада 2018 року (у складі колегії суддів: Купельського А. В., Спірідонової Т. В., Янчук Т. О.) заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 січня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову Хмельницької міської ради відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Верховного Суду від 03 квітня 2019 року (у складі колегії суддів: Луспеника Д. Д., Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.) постанову Хмельницького апеляційного суду 
від 20 листопада 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 19 червня 2019 року 
(у складі колегії суддів: Талалай О. І., Корніюк А. П., П`єнти І. В.) заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 
від 30 січня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов Хмельницької міської ради задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Хмельницької міської ради недоотриманий дохід у сумі 180 208,08 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
27 січня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга  ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду 
від 19 червня 2019 року, в якій скаржник просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи 
та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом 
на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Предметом позову у цій даній справі є стягнення збитків, тобто ціна позову становить 180 208,08 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100 = 210 200 грн).
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином 
(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», від 05 квітня 2018 року).
Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Крім того, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.
У касаційній скарзі відсутні обґрунтовані підстави для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 19 червня 2019 року у справі за позовом Хмельницької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів за використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                І. М. Фаловська