Постанова
Іменем України                                   
 
22 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 646/4428/16-ц
провадження № 61-24523св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів:  Гулька Б. І., Воробйової І. А., Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,       
 
учасники справи:
 
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»                  на постанову Апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Сащенка І. С., Коваленко І. С., Овсяннікової А. І., від 27 лютого 2018 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, зобов`язання вчинити певні дії.
 
Позовна заява мотивована тим, що 28 серпня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, згідно з яким ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 95 370 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 7,49 % річних + FIDR.
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 28 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого предметом іпотеки на забезпечення кредитних зобов`язань є квартира АДРЕСА_1 .
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2010 року у справі №2-2923/10/11 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 938 638,44 грн.
29 червня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг України» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н, відповідно до пункту 3.3. якого до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли права кредитора та право вимоги боргу за кредитним договором.
07 липня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг України» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права за вказаним вище договором іпотеки.
 
У квітні 2016 року ТОВ «ОТП Факторинг України» звернулось до суду з заявою про заміну відповідача, посилаючись на те, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, спірна квартира належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 24 вересня 2010 року.
 
Ухвалою Червонозаводського районного суду міста Харкова від 19 травня 2016 року замінено первісного відповідача ОСОБА_3 належним відповідачем - ОСОБА_1 ; ОСОБА_3 залучено в якості третьої особи у справі.
 
З урахуванням зазначеного та уточнених позовних вимог, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі- продажу від 24 вересня 2010 року, шляхом надання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу предмета іпотеки будь-якій особі покупцю за ціною, що визначатиметься на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на момент відчуження предмета іпотеки, з наданням ТОВ «ОТП Факторинг Україна» усіх прав продавця, у тому числі, але не виключно, надати право на отримання дублікатів правовстановлюючих документів на предмет іпотеки, технічної документації на предмет іпотеки, відомостей про осіб, які зареєстровані за адресою розташування предмета іпотеки, з правом оперативного управління предметом іпотеки, у тому числі права доступу, обладнання охоронними пристроями, з правом на укладення договорів оренди, з правом отримання орендної плати з метою задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна»           у розмірі 938 638,44 грн, а також зобов`язати ОСОБА_1 передати вказану квартиру в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» шляхом надання вільного доступу до приміщення квартири, передачею ключів та укладенням акта прийому-передачі майна.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 21 вересня 2017 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено.
У рахунок погашання заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 28 серпня 2008 року № МL-705/294/2008 станом на 08 лютого 2010 року у розмірі 938 638,44 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 28 серпня 2008 року № PML - 705/294/2008, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 66,4 кв. м, житловою площею 40,6 кв. м, та належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 1549, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Петриченко О. О. 24 вересня 2010 року, шляхом надання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмета іпотеки за іпотечним договором від 28 серпня 2008 року                                                 на умовах та в порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною, на рівні не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, але не меншою ніж                 943 800,00 грн, з наданням позивачу усіх прав продавця, в тому числі надати право на отримання дублікатів правовстановлюючих документів на предмет іпотеки, технічної документації на предмет іпотеки, відомостей про осіб, які зареєстровані за адресою розташування предмету іпотеки, з правом оперативного управління предметом іпотеки, права доступу, обладнання охоронними пристроями, з правом на укладення договорів з відповідними організаціями щодо надання послуг з охорони, правом на укладення договорів оренди з правом отримання орендної плати.
Зобов`язано ОСОБА_1 передати вказану квартиру в управління                ТОВ «ОТП Факторинг Україна» шляхом надання вільного доступу до приміщення квартири, передачею ключів та укладанням акту прийому-передачі майна.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що основне зобов`язання боржником не виконано, а тому ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на підставі закону та умов іпотечного договору набуло право звернення стягнення на предмет іпотеки, право власності на який перейшло до відповідача на підставі договору купівлі-продажу від 24 вересня 2010 року.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Апеляційного суду Харківської області від 27 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення.
У задоволені позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у позові, суд апеляційної інстанції виходив із того, що перехід права власності на предмет іпотеки на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між              ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , відбувся на об`єкт нерухомого майна, який необтяжений іпотекою відповідно до даних витягу з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна від 24 вересня 2010 року,         а тому відповідач як власник квартири не набув статусу іпотекодавця.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У травні 2018 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, установивши факт переходу до відповідача права власності на спірне нерухоме майно в ході ліквідаційної процедури під час виключення з Єдиного реєстру заборон запису про обтяження цього майна, скасування судового рішення на підставі якого порушено справу про банкрутство боржника, дійшов помилкового висновку про те, що відповідач не набув статусу іпотекодавця, неправильно застосувавши положення Закону України «Про іпотеку».
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У червні 2018 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судове рішення апеляційного суду без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду       Лесько А. О. від 18 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
Розпорядженням Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року призначено повторний автоматизований розподіл судових справ.
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 02 жовтня 2019 року справу призначено колегії суддів у складі судді-доповідача Кривцової Г. В. та суддів: Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.
 
Ухвалою Верховного Суду від 16 грудня 2019 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
28 серпня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, згідно з яким ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі                                     95 370 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 7,49 % річних + FIDR, строком до 26 серпня 2020 року.
 
На забезпечення виконання кредитного договору 28 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого ОСОБА_3 передав в іпотеку банку квартиру  АДРЕСА_1 .
 
07 липня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна»  укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли усі права іпотекодержателя за вказаним договором іпотеки.
 
Постановою господарського суду Харківської області від 02 липня 2010 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 02 грудня 2010 року, у справі № Б-39/66-10 ФОП ОСОБА_3 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.
 
Ухвалою господарського суду Харківської області від 08 вересня 2010 року скасовано арешт, накладений на майно банкрута ФОП ОСОБА_3 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 .
 
23 вересня 2010 року між ліквідатором  банкрута - ФОП ОСОБА_3 , арбітражним керуючим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .
 
23 вересня 2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири, згідно з яким останній придбав спірну квартиру.
 
24 вересня 2010 року ОСОБА_4 продав вказану квартиру                     ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, у зв`язку з чим вказана квартира належить на праві власності ОСОБА_1 
 
Постановою Вищого господарського суду України від 01 грудня 2011 року постанову господарського суду Харківської області від 02 липня 2010 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 02 грудня     2010 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Харківської області.
 
Ухвалою господарського суду Харківської області від 04 квітня 2011 року провадження у справі № Б-39/66-10 про визнання  ФОП ОСОБА_3 банкрутом припинено.
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.
 
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
 
Змістом частин першої, другої статті 590 ЦК України визначено порядок дій заставодержателя (іпотекодержателя) щодо захисту свого права у разі, коли основне зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін). У такому разі заставодержатель набуває право звернення до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави.
 
За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки. 
 
Перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи регулюється статтею 23 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
 
Підстави припинення іпотеки передбачено статтею 17 Закону України «Про іпотеку», до яких зокрема належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізація предмета іпотеки відповідно до цього закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою.
 
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, яка була чинна на час спірних правовідносин), з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної комісії скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обтяження щодо розпорядження майном такого боржника.
 
Співвідношення зазначених положень законодавства дає змогу дійти висновку про те, що Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України.
 
Вказаний правовий висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 668/9978/15-ц (провадження № 14-124цс19) та від 12 червня 2019 року у справі                               № 205/578/14-ц (провадження № 14-48цс19).
 
Оскільки відсутні підстави для припинення договору іпотеки, передбачені статтею 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна.
 
При цьому, у висновку, викладеному у постанові від 26 жовтня 2016 року              у справі № 6-1382цс16, Верховний Суд України роз`яснив, що ухвалення судом рішення про скасування обтяжень нерухомого майна банкрута та виключення запису з Єдиного реєстру заборон, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності обтяження спірного нерухомого майна іпотекою на час його відчуження у процесі ліквідації іпотекодавця, таке обтяження є чинним з моменту його первинної реєстрації в цьому реєстрі.
 
У справі, що переглядається, установлено, що запис про іпотеку ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вилучено з Єдиного реєстру заборон у процесі банкрутства ФОП ОСОБА_3 , розпочатої на підставі постанови господарського суду Харківської області від 02 липня 2010 року, яка скасована постановою Вищого господарського суду України від 01 грудня 2011 року.
 
Установивши факт переходу до ОСОБА_1 права власності на спірне нерухоме майно в ході ліквідаційної процедури під час виключення з Єдиного реєстру заборон запису про обтяження цього майна та факт скасування судовим рішенням судових рішень, на підставі яких знято арешт з майна боржника, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що на відповідача не поширюється статус іпотекодавця за іпотечним договором.
 
Викладене свідчить про те, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що у зв`язку зі зміною власника іпотечного майна, яким на підставі договору купівлі-продажу став відповідач, останній не набув статусу іпотекодавця.
 
Отже, суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми статей 4, 17, 23 Закону України «Про іпотеку», що призвело до неправильного вирішення справи.
 
Разом із тим, також не можна погодитись з висновком суду першої інстанції, яке ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить залишити без змін, який, установивши, що іпотека є чинною та перейшла до ОСОБА_1 в момент укладення ним договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна, дійшов висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмета іпотеки на умовах та в порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням позивачу усіх прав продавця.
 
Так, згідно з умовами договору іпотеки від 08 серпня 2008 року, сторони досягли згоди про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі цього договору (пункт 6.4 договору іпотеки).
 
Підпунктом 6.4.1 пункту 6.4 договору іпотеки передбачено, що іпотекодержателю належить право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому чинним законодавством України. 
 
Згідно із застереженням, яке міститься у договорі іпотеки, сторони встановили, що положення пункту 6.4 з підпунктами цього договору, разом із іншими положеннями цього договору, являють собою повний укладений договір між сторонами про задоволення вимог іпотекодержателя в якому сторони визначили можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
Таким чином, сторони погодили, що продаж предмета іпотеки від імені банку будь-якій особі шляхом укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки в порядку, передбаченому цим договором та статтею 38 Закону України «Про іпотеку», є позасудовим порядком врегулювання питання.
 
У висновках, викладених у постанові від 29 травня 2019 року у справі                   № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19), Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту.
Враховуючи викладене, позовні вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання банку права продажу предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі шляхом укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки в порядку, передбаченому договором та статтею 38 Закону України «Про іпотеку», є неналежним способом захисту, оскільки сторони передбачали цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя як спосіб позасудового врегулювання.
 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував умови укладеного сторонами іпотечного договору та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову банку і звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, обраний банком.
 
Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина перша статті 412 ЦПК України).
 
Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з  ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог                ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про звернення стягнення на предмет іпотеки у обраний іпотекодержателем спосіб та, відповідно, похідних вимог про зобов`язання вчинити певні дії, з наведених вище підстав. 
Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.
 
Рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 21 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 27 лютого 2018 року скасувати.
 
У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий  	Д. Д. Луспеник    	
Судді:   	Б. І. Гулько     І. А. Воробйова     Г. В. Кривцова     Р. А. Лідовець