Постанова
Іменем України
 
23 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 750/1061/16-ц

провадження № 61-23668св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа-Банк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа-Банк», на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 01 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Бечка Є. М., Бобрової І. О., Євстафіїва О. К.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ:
 
Короткий зміст позовних вимог:
 
У лютому 2016 року акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - 
АТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
 
Позовна заява мотивована тим, що 02 липня 2007 року між ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», було укладено договір невідновлювальної кредитної лінії на 50 000,00 доларів США, зі сплатою 13,5 % річних та кінцевим терміном повернення 01 липня 2022 року. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, а відповідач умови кредитного договору не виконував, внаслідок чого станом на 18 січня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 102 789,44 доларів США заборгованості за кредитом та відсотками та 1 134 551,82 грн пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків.
 
АТ «Укрсоцбанк» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь  заборгованість за договором невідновлювальної кредитної лінії від 
02 липня 2007 року № 935/2-032 в розмірі 102 789,44 доларів США заборгованості за кредитом та відсотками та 1 134 551,82 грн пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:
 
Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 22 листопада 2016 року позовні вимоги задоволено.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії від 02 липня 2007 року № 935/2-032 в розмірі 122 121,65 доларів США, що еквівалентно 3 107 797,79 грн.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» судовий збір в розмірі 54 612,94 грн.
 
Задовольняючи позов АТ «Укрсоцбанк» суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 умов кредитного договору не виконував внаслідок чого виникла заборгованість визначена позивачем. Сторонами кредитних правовідносин строк виконання основного зобов`язання визначено не пізніше 01 липня 2022 року, змін строку виконання основного зобов`язання у договорі не передбачено, тому строк позовної давності не пропущено.
 
Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 01 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
 
Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 22 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.
 
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого завлено відповідачем.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:
 
21 лютого 2017 року АТ «Укрсоцбанк» через засоби поштового зв?язку подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду Чернігівської області від 01 лютого 2017 року та залишити в силі рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 22 листопада 2016 року.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що банком раніше вчинялися дії з метою повернення заборгованості, а звернення до суду з даним позовом було вимушеним у зв?язку з тим, що банк не має можливості повторно пред?явити виконавчий документ до органу ВДВС, оскільки державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження, якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою. За таких обставин банком не було пропущено строк позовної давності, але якщо суд вважав інакше, він мав підстави визначити його як пропущений з поважних причин, оскільки банк не знав і не міг знати, що не зможе задовольнити свої вимоги за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
Доводи інших учасників справи:
 
15 червня 2017 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв?язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в якому просить касаційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» відхилити, а рішення апеляційного суду Чернігівської області від 01 лютого 2017 року залишити без змін.
 
Рух касаційної скарги:
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Деснянського районного суду міста Чернігова.
 
У червні 2017 року матеріали цивільної справи надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» 
ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У травні 2018 року касаційна скарга разом з матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 06 серпня 2018 року справу призначено до судового розгляду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 06 серпня 2018 року зупинено виконання рішення апеляційного суду Чернігівської області від 01 лютого 2017 року в частині стягнення з ПАТ «Укрсоцбанк» судового збору до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2020 року залучено правонаступника АТ «Укрсоцбанк» - акціонерне товариство «Альфа-Банк», до участі у справі за позовом АТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ: 
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Колегія суддів вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у запереченні на касаційну скаргу, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Короткий зміст фактичних обставин справи:
 
У справі, яка переглядається, судами встановлено, що 02 липня 2007 року між ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 935/2-032. Відповідно до умов даного договору банк надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 50 000,00 доларів США, зі сплатою 13,5 % річних з кінцевим терміном повернення 01 липня 2022 року на умовах, визначених договором кредиту.
 
В день, коли було укладено кредитний договір, у його забезпечення між сторонами було також укладено іпотечний договір.
 
ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту належним чином не виконував, внаслідок чого ще в 2007-2008 роках виникла заборгованість. 
 
Банк, звернувшись з заявою про вчинення виконавчого напису, визначив розмір заборгованості у сумі 277 249,67 грн, до якої, як прострочена, була включена і поточна заборгованість, тобто вся заборгованість за період до 01 липня 2022 року.
 
19 серпня 2008 року на підставі статті 87 Закону України «Про нотаріат», пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 
29 червня 1999 року № 1172, та керуючись розділом 32 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що була затверджена наказом Міністерства Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року, наданих банком документів, що підтверджували безспірність заборгованості боржника та встановлювали прострочення виконання зобов`язання, приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Коваленко В. В., за заявою банку, було вчинено виконавчий напис на іпотечному договорі від 02 лютого 2007 року за № 2465 про звернення стягнення на нерухоме майно: житловий будинок та земельну ділянку в АДРЕСА_1 що належало ОСОБА_1 , в рахунок погашення його заборгованості перед ПАТ «Укрсоцбанк» по договору невідновлювальної кредитної лінії від 02 липня 2007 року № 935/2-032 у сумі 277 249,67 грн, строк платежу за яким настав 16 серпня 2008 року. 
 
Заперечуючи про заявлених позовних вимог, відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого завлено відповідачем.
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення повністю не відповідає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд:
 
щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту, відсоткам та пені за період з 02 липня 2007 року по 16 серпня 2008 року:
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року по справі № 357/5125/16-ц (провадження № 61-15142сво18) зроблено висновок про те, що: «Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає 
в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, вчинений нотаріусом виконавчий напис 
не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло 
у стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. З урахуванням наведеного, перебіг позовної давності за вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки починається від дня, коли у кредитора (іпотекодержателя) виникло право на відповідний позов, незалежно від того, чи звертався він після цього до нотаріуса за захистом своїх цивільних прав. У силу положень статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а також у разі пред`явлення особою позову 
до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Звернення стягнення на предмет іпотеки не вказане у статті 264 ЦК України в якості окремої підстави переривання перебігу позовної давності, а також не може вважатися діями, що свідчать про визнання боржником свого боргу, чи прирівнюватись до пред`явлення позову. Звернення стягнення є реалізацією іпотекодержателем свого права, передбаченого договором іпотеки, та підставою припинення цього права. Повернення стягувачу виконавчого напису (виконавчого документу) також не може переривати перебіг позовної давності за позовними вимогами про звернення стягнення з аналогічних причин.».
 
Статтями 256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. 
 
У відповідності до частини першої, п?ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. 
 
Згідно з частинами третьою, четвертою статі 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
 
Як вбачається, з матеріалів справи, кредитний договір укладено 02 липня 2007 року з кінцевим терміном повернення кредиту - 01 липня 2022 року. 
19 серпня 2008 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу, на підставі статті 87 Закону України «Про нотаріат», пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 
29 червня 1999 року № 1172 та керуючись розділом 32 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що була затверджена наказом Міністерства Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року, наданих банком документів, що підтверджували безспірність заборгованості боржника та встановлювали прострочення виконання зобов`язання, за заявою банку, було вчинено виконавчий напис на іпотечному договорі від 02 лютого 2007 року за № 2465 про звернення стягнення на нерухоме майно: житловий будинок та земельну ділянку в АДРЕСА_1 що належало ОСОБА_1 , в рахунок погашення його заборгованості перед ПАТ «Укрсоцбанк» по договору невідновлювальної кредитної лінії від 02 липня 2007 року № 935/2-032 у сумі 277 249,67 грн, строк платежу за яким настав 16 серпня 2008 року. З цим позовом банк звернувся до суду 01 лютого 2016 року, тобто поза межами строку, встановленого статтею 257 ЦК України. Тому висновок суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог АТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за тілом кредиту за період з 02 липня 2007 року по 19 серпня 2008 року та нарахованих за цей період процентів та пені у зв?язку із пропуском строку позовної давності є правильним.
 
За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що рішення суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог 
АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», до 
ОСОБА_1 про стягнення суми тіла кредиту, процентів та пені за період з 02 липня 2007 року по 19 серпня 2008 року відповідає як нормам матеріального права, так і принципу справедливості правосуддя у зв`язку із чим таке рішення в цій частині є правильним і підлягає залишенню в силі в цій частині з підстав передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту, відсоткам та пені за період з 17 серпня 2008 року по 18 січня 2016 року:
 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
 
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. 
 
28 березня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
 
Звернувшись до приватного нотаріуса із заявою про видачу виконавчого напису щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 02 липня 2007 року № 935/2-032 в розмірі 277 249,67 грн, що еквівалентно 57 177,85 доларів США, з яких: заборгованість по кредиту - 49 423,83 доларів США, прострочена заборгованість по відсоткам - 2 869,69 доларів США, пеня - 4884,33 доларів США, яка утворилась за період з 06 серпня 2007 року по 16 серпня 
2008 року, АТ «Укрсоцбанк» відповідно до правил частини другої статі 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов?язання. Таким чином, нарахування заборгованості по тілу кредиту, відсоткам та пені після закінчення строку дії кредитного договору законом не передбачено.
 
Положення статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін застосовуються лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, так як у охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
 
Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції вказаного не врахував, не звернув уваги на те, що ПАТ «Укрсоцбанк» нараховано тіло кредити, пеню та відсотки поза межами строку дії кредитного договору визначеного сторонами. А таке нарахування після закінчення строку дії кредитного договору є неправильним та суперечить правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (касаційне провадження № 14-10цс18).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги:
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
 
Відповідно до частин першої та четвертої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
 
Зважаючи на те, що у справі судом апеляційної інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, додаткових збирання доказів матеріали справи не потребують, тому колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що рішення апеляційного суду Чернігівської області від 01 лютого 2017 року в частині вирішення позовних вимог 
АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», до 
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентами та пенею за період з 16 серпня 2008 року по 01 лютого 2016 року слід змінити, та викласти мотивувальну частину рішення апеляційного суду Чернігівської області від 01 лютого 2017 року в цій частині в редакції цієї постанови.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу акціонерного товариства «Укрсоцбанк»,правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа-Банк», задовольнити частково.
 
Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 01 лютого 2017 року в частині вирішення позовних вимог акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа-Банк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за період з 17 серпня 2008 року по 18 січня 2016 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
 
В іншій частині рішення апеляційного суду Чернігівської області від 
01 лютого 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська    	
Судді: 	С. Ю. Бурлаков    	
 	А. Ю. Зайцев    	
 	В. М. Коротун    	
 	В. П. Курило