ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року 
м. Черкаси   

Справа № 711/868/19		
Провадження № 22-ц/821/198/20		
категорія: 304090000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Василенко Л. І. 
суддів: Бородійчука В. Г., Нерушак Л. В. 

учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»;
відповідач –  ОСОБА_1 

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 15 листопада 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у складі: головуючого судді Чепурного О. П., 

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У січні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги Банк обґрунтував тим, що ОСОБА_2 звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 20 жовтня 2008 року підписала анкету-заяву № б/н, згідно якої отримала кредит у розмірі 20000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 
ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. 
Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за договором про надання банківських послуг, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. 
У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 10 січня 2019 року має заборгованість – 86312,37 грн, яка складається з наступного: 19706,67 грн – заборгованість за кредитом; 36338,37 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом, 25919,12 грн пеня, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн (фіксована частина), 4098,21 грн штраф (процентна складова). 
Просив стягнути із ОСОБА_2 заборгованість по кредитному договору№ б/н від 20 жовтня 2008 року договору у розмірі 86312,37 грн, та понесені судові витрати. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 15 листопада 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту 19706,67 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
Стягнуто ОСОБА_1  на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 438.56 грн. 
Рішення суду мотивоване тим, що  без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Зазначено, що факт отримання відповідачем кредиту підтверджується анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та розрахунком заборгованості, при цьому відповідач теж не заперечувала факт отримання нею кредиту.
Таким чином, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, суд прийшов до висновку, що наявні правові підстави для стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту 19706,67 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, поданій 16 грудня 2019 року, АТ КБ «Приватбанк», вважаючи, що рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та неустойкою (пеня, штраф), ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права, просив скасувати рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 15 листопада 2019 року в частині відмови у стягненні заборгованості з процентів та неустойки та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги Банку. В іншій частині рішення залишити без змін.
Судові витрати покласти на відповідача.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем надана до суду копія заяви відповідача від 20 жовтня 2008 року, з якої чітко вбачається, що відповідач підтвердив свою згоду на оформлення кредиту. При цьому, вказаною заявою було визначено, що відповідач бажає отримати кредитку «Універсальна», з базовою відсотковою ставкою 3 % в місяць (30% річних) на залишок заборгованості, за прострочення по будь-якому з грошових зобов`язань передбачених цим договором більш ніж на 120 днів позичальник зобов`язаний сплатити штраф 250 грн +5% від суми позову.
Зазначає, що крім заяви відповідачем також було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», якою також визначено тип кредитної лінії, базова відсоткова ставка за користування кредитом 3 % в місяць, розмір та строк внесення щомісячних платежів, розмір та порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір штрафу при порушенні строків платежів по грошовим зобов`язанням, розмір комісії за зняття готівки.
Вважає, що сторонами при укладенні кредитного договору були погоджені усі умови кредитування, що не було враховано судом першої інстанції.
При цьому, на думку скаржника, не може бути взята до уваги позиція Верховного Суду, яка висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі 342/180/17, оскільки цей висновок був зроблений в іншій конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувалися такі умови договору як погоджені між сторонами у належний спосіб.
Зазначає, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося відповідачем укладення чи не укладення кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього Договору.
Вважає, що оскарженим рішенням не тільки нехтуються принципи платності договору, а ще і наноситься істотна шкода всім споживачам банківських послуг, Банку та у цілому порушується стабільність функціонування фінансового сектору держави.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до Статуту АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «Приватбанк», який у свою чергу є правонаступником всіх прав та зобов`язань ЗАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 35-36).
У відповідності до Банківської ліцензії № 22 від 05 жовтня 2011 року, виданої ПАТ КБ «Приватбанк» на право надання банківських послуг, визначених ч. 3 ст. 47 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» ( а.с. 33).
20 жовтня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та  ОСОБА_3 укладено договір № б/н про надання банківських послуг в ПриватБанку, у формі заяви (а.с. 12). 
В заяві, яка додана Банком до позовної заяви, містяться персональні дані ОСОБА_3 та зазначено, що відповідач оформив кредитку «Універсальна 30 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом у розмірі 700 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % в місяць (30,00 % на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом. У анкеті-заяві також передбачено, що у разі порушення позичальником терміну платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більше ніж на 120 днів, у зв`язку з чим банк змушений буде звернутися до суду, позичальник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 250, 00 грн + 5 % від суми позову (а.с.12).
За змістом відповідної заяви б/н ОСОБА_3 виразила свою згоду, що ця заява разом із запропонованими Банком Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між сторонами кредитний договір про надання банківських послуг (а.с. 12).
Банком надана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка також підписана ОСОБА_3 20 жовтня 2008 року (а.с. 13).
Згідно довідки про умови кредитування, встановлений пільговий період 30 днів протягом якого нарахування процентів здійснюється по ставці 0,01 % річних), валюта картрахунку в гривнях/дол. США, базова процентна ставка 3% грн/2% дол. США в місяць, розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів у звітному періоді 7% від заборгованості, але не менше 50 грн/10 $ і не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним. Пеня за невчасне погашення заборгованості обчисляється за формулою пеня (1)+пеня (2), де пеня (1) це базова процентна ставка по договору/30 нараховується за кожен день прострочки, пеня (2) це 1% від заборгованості, але не менше 10 грн/2 $ в місяць, нараховується 1 раз в місяць при наявності прострочки за кредитом або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму більше 50 грн/10$. Штраф за порушення строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань передбачених договором (а. с. 13). 
Відповідно до копії паспорту ОСОБА_1 08 квітня 2016 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 (а.с. 29-30).
До позовної заяви Банком також наданий Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в якому зазначено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» діє на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 29 липня 2009 року (а.с. 14-28).
Згідно з п 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі Умов та правил) передбачено, що для надання послуг Банк видає Клієнту Картку, її вид визначений у Пам`ятці Клієнта/ Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням якої Клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладання Договору є дата отримання Карти, зазначеної в Заяві. Договір укладається терміном на п`ять років. Якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін письмово не відмовиться від договору, він продовжується на такий же термін (а.с. 22).
Пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил, передбачено, що після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього договору є прямою і безумовною згодою Клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком (а.с. 22).
Як вбачається з п. 2.1.1.5.5 Умов і Правил надання банківських послуг (Умов та правил), клієнт зобов`язується погашати заборгованість по кредиту, відсотків за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором (а.с. 23).
Згідно з п. 2.1.1.5.6 Умов та правил, у разі невиконання зобов`язань за Договором, на вимогу банку позичальник зобов`язується виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати Винагороди Банку (а.с. 23).
Відповідно до п. 2.1.1.5.7 Умов та правил, власник зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту (а.с. 23).
Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим Договором, більш ніж на 30 днів, Клієнт зобов`язаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в визначені банком терміни (а.с. 23).
Відповідно до п. 2.1.1.12.4 Умов та Правил передбачено, що термін внесення мінімального обов`язкового платежу за кредитом, а також овердрафту до першого числа місяця, наступного за розрахунковим, в розмірі, розрахованому згідно Тарифу від суми поточних боргових зобов`язань. Платіж включає відсотки за користування кредитом, передбачені Тарифом, частину заборгованості по тілу кредиту, штраф, згідно цих Умов. Термін повернення овердрафту в повному обсязі протягом 30 днів з моменту виникнення овердрафту; термін погашення відсотків по овердрафту - щомісячно за попередній місяць до першого числа (а.с. 24).
Пунктом 1.1.7.11 Умов та правил передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна з сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк (а.с. 20).
Відповідно до п. 1.1.7.43 Умов та правил сторони визнають, що дія Договору припиняється у момент закриття останнього Рахунку/Вкладу Клієнта відкритого у рамках Договору або Договору, що підлягає під дію, а також при закінченні використання послуг Банку, передбачених Договором. За наявності у Клієнта до моменту закриття останнього рахунку Клієнта непогашеної заборгованості перед Банком за договором, у тому числі заборгованості за овердрафтом, а також заборгованості з оплати комісій Банку, дія Договору припиняється після повного погашення такої заборгованості (а.с. 20).
Пунктом 1.1.3.2.4. Умов та правил визначено, що Банк має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому, Банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком, згідно п. 1.1.3.1.9 Договору. Якщо протягом 7 днів Банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну карту кредиту (кредитного ліміту) Банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням Банку і без попереднього повідомлення клієнта (а.с. 17). 
У відповідності до п.п. 1.1.6.1, 1.1.6.2 Умов та правил, зміни до цих Умов і Правил вносяться Банком щомісячно в односторонньому порядку, у випадках не заборонених чинним законодавством України. У тих випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін не можливо, Банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку: 1.1.6.2.1 офіційний сайт банку www.privatbank.ua, розміщення інформації у відділенні банку (а.с. 19). 
Згідно з наданим Банком розрахунком станом на 10 січня 2019 року, заборгованість  ОСОБА_2 , станом на 10 січня 2019 року за вказаним кредитним договором становить 86312,37 грн, в тому числі: заборгованість за тілом кредиту 19706,67 грн, заборгованість за відсотками 36338,37 грн, пеня 25919,12 грн, штрафи 4348,21 грн (а.с. 5-11).

Мотивувальна частина 
Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
З матеріалів справи вбачається, що даний спір виник між АТ КБ «ПриватБанком» та ОСОБА_1 з підстав зняття останньою кредитних коштів із банківської карти, отриманої згідно анкети-заяви від 20 жовтня 2008 року.
Оскаржуваним рішенням задоволено позов Банку в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, в іншій частині відмовлено.
Предметом апеляційного перегляду є оскаржуване рішення лише в частині відмови у стягненні із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанку» заборгованості із відсотків за користування кредитом та неустойкою (пеня, штраф). 
До позовної зави Банком додані клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та зазначено, що Банк не заперечує проти винесення заочного рішення та про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 38-39).
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 лютого 2019 року відкрито провадження у даній справі та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 43-44).
01 серпня 2019 року представник ОСОБА_1 – ОСОБА_5 заявив клопотання про направлення справи до Драбівського районного суду Черкаської області, оскільки відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 70).
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 серпня 2019 року дану справу передано до Драбівського районного суду Черкаської області (а.с. 72-73).
Згідно відповіді виконавчого комітету Коломицької сільської ради Драбівського району Черкаської області від 04 вересня 2019 року 02-34/280, ОСОБА_1 дійсно зареєстрована на території сільської ради (а.с. 81).
Ухвалою Драбівського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі (а.с. 82).
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за трек-номером 1800209687984, ухвала про відкриття апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою вручена особисто ОСОБА_1 14 січня 2020 року.
Ухвалою про відкриття провадження ОСОБА_1 було надано строк для подачі відзиву протягом 5 днів з моменту одержання ухвали, однак останній не скористався правом на його подачу.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Переглядаючи справу за наявними матеріалами, апеляційний суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. 
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. 
У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків,  які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
З матеріалів справи вбачається, що Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитом, штраф та пеню.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», а також на витяг із Умов та правил надання банківських послуг, ПАТ КБ «ПриватБанк», що діє на підставі Ліцензії НБУ №22 від 29 липня 2009 року (а.с. 12, 14).
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що заява про надання банківських послуг підписана в 2008 році, Умови та правила надання банківських послуг надані в редакції, що викладена в період дії Ліцензії НБУ №22 від 29 липня 2009 року, а до позову додана ліцензія від 05 жовтня 2011 року.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме вищезазначені Умови та правила надання батьківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву від 20 жовтня 2008 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, пенею та штрафами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що надані Банком розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді справи, яка переглядається.
Колегія суддів вважає, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (20 жовтня 2008 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (31 січня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Також відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з позичальником ОСОБА_1 кредитор АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) про повідомлення споживача про умови кредитування та погодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.        
Разом з тим, у заяві від 20 жовтня 2008 року позичальника ОСОБА_2 , крім особистих даних, зазначено, що вона оформила кредитку «Універсальна 30 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом у розмірі 700 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % в місяць (36,00 % на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 12).
Крім того, доданою до позову довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», що також підписана ОСОБА_2 20 жовтня 2008 року, зокрема, встановлена базова процентна ставка 3 % в місяць, розмір щомісячних платежів та строк внесення щомісячних платежів, розмір та порядок нарахування пені та штрафів (а. с. 13). 
Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що заявою від 20 жовтня 2008 року та зазначеною Довідкою від 20 жовтня 2008 року, які підписані ОСОБА_2 , визначено розмір базового відсотка за користування кредитом у розмірі 3% грн/2% дол. США в місяць, що у свою чергу є підстави для стягнення відсотків з відповідача, у визначеному сторонами договору розмірі, що не врахував суд першої інстанції.
Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 382/327/18-ц.
Водночас, вирішуючи питання щодо розміру відсотків, які підлягають стягненню із відповідача, апеляційний суд виходить з наступного.
Із розрахунку заборгованості, який доданий до позовної заяви, вбачається, що Банк неодноразово збільшував (зменшував) процентну ставку за кредитом із 30 % річних до 43,2 % річних.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що в розрахунку заборгованості виконаному за період з 01 вересня 2015 року по 10 січня 2019 року відсоткова ставка неодноразово збільшувалась навіть в межах одного місяця, що відповідно, не узгоджено із позичальником. 
Крім того, у розрахунку за період з 01 вересня 2015 року по 10 січня 2019 року взагалі відсутня графа із тілом кредиту, що унеможливлює суд здійснити перерахування відсотків за вказаний період.
Тобто, позивачем нараховувались відсотки, як у передбаченому розмірі, так зменшеному чи підвищеному розмірах, що не було узгоджено із позичальником, тому стягненню може підлягати заборгованість по відсотком виходячи лише із 35 % річних (як зазначено 3 % на місяць) на залишок заборгованості за кредитом.
Такий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеній в постанові № 242/2543/16-ц від 18 вересня 2019 року.
Враховуючи наданий Банком розрахунок та виходячи із ставки 3% на місяць на залишок заборгованості, розмір заборгованості за відсотками, який є доведеним та підлягає стягненню складає 412,14 грн.
Щодо стягнення неустойки, апеляційний суд враховує, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Тобто, згідно статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, Верховним Судом у постанові від 14 січня 2020 року, справа № 765/2104/13-ц.
Позивачем нараховано пеню за несвоєчасне погашення ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 25919,12 грн та штраф у розмірі 4348,21 грн.
Апеляційний суд вважає, що стягненню підлягає лише штраф у його фіксованій частині в сумі 250 грн та процентній складовій в сумі 1005,94 грн (19706,67 + 412,14) х 5% : 100%), а всього 1255,94 грн (250+1005,94).
Зазначене з одного боку забезпечить дотримання справедливого балансу інтересів сторін, а з іншого дозволить реалізувати забезпечувальну функцію неустойки.
Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. ч. 2 - 3 ст. 367 ЦПК України).
За таких обставин, звертаючись до суду з позовом саме на позивача покладається обов`язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог. 
Посилання скаржника на правові позиції Верхового Суду, викладені в постановах від 28 березня 2019 (справа №428/2873/17) та від 08 липня 2019 (справа №923/760/18), не є підставою для задоволення позову, оскільки виходячи із ч. 4 ст. 263 ЦПК України та мінливість судової практики із даного типу спірних правовідносин, суд застосовує останню правову позицію Верховного Суду та надає перевагу правовим позиціям його Великої Палати. Такий підхід дозволяє дійти усталеності, єдності та передбачуваності судової практики, що відноситься до реалізації принципу верховенства права у вирішенні судами спорів.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що відповідач не надав обґрунтовані заперечення, а отже позовні вимоги відповідачем визнані та не підлягають доказуванню, апеляційний суд враховує, що в матеріалах справи відсутня заява відповідача про визнання позовних вимог, і оскільки саме на позивача покладається доведення обставин, на які він посилається на підтвердження своїх вимог, відтак неподання позову про визнання договору, або його окремих умов недійсним, або неподання відзиву на позовну заяву саме по собі не свідчить про визнання позичальником позову про стягнення заборгованості за кредитним договором або наявність підстав для його задоволення судом.
Апеляційний суд враховує, що до апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» надано виписку з особового рахунку ОСОБА_1 за період з 01 травня 2010 року по 01 грудня 2019  року.
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Оскільки позивачем не надано докази неможливості подання цих доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, вони не приймаються апеляційним судом.
Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, були предметом розгляду суду, яким дана належна оцінка.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує повністю або частково та ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення у разі неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній частині щодо відмови у стягненні з відповідача заборгованості по відсотках за користування кредитом та неустойці, підлягає скасуванню із ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову. 
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи викладене, частковість задоволення позовних вимог та вимог апеляційної скарги (на 24,29 %), із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір за подачу позову в розмірі 466,61 грн та за подачу апеляційної скарги 699,92 грн, що в сумі становить 1166,53 грн. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 15 листопада 2019 року в оскаржуваній частині та в частині стягнення судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість по відсотках за користування кредитом в розмірі 412,14 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» штрафи в розмірі 1255,94 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 1166,53 грн. 
В стягненні пені відмовити.
В решті рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 15 листопада 2019 року не оскаржувалось.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Текст постанови складено 24 лютого 2020 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

Л. В. Нерушак