ПОСТАНОВА
Іменем України

23 січня 2020 року 
м. Київ
справа №820/330/18
адміністративне провадження №К/9901/64301/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача          Саприкіної  І.  В., 
суддів                    Єзерова  А.  А., Чиркіна  С.  М., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду (головуючий суддя Бенедик  А.  П., судді: Гуцал  М.  І., Донець  Л.  О.) від 16 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (далі — Університет), в якому просив:
— визнати протиправними дії Університету щодо невиплати заборгованості за неотримане речове майно підполковнику запасу ОСОБА_1 , передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №  178;
— зобов`язати Університет здійснити виплату заборгованості за неотримане речове майно підполковнику запасу ОСОБА_1 , передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №  178, в розмірі відповідно довідки про вартість речового майна, що підлягає видачі при звільненні в запас ОСОБА_1 від 29  листопада 2017 року №  38;
— визнати протиправною бездіяльність Університету, яка полягає у невключенні в довідку від 26 грудня 2017 року №  846 про додаткові види грошового забезпечення та премії ОСОБА_1 для обчислення пенсії відомостей про щомісячну додаткову грошову винагороду, грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразову грошову допомогу при звільненні, які позивач отримував під час служби;
— зобов`язати відповідача скласти та надати позивачу нову довідку за формою, встановленою листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 17  серпня 2008 року №  248/6/С/468-а, про додаткові види грошового забезпечення та премії для обчислення пенсії, які позивач отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби, із зазначенням відомостей про щомісячну додаткову грошову винагороду, грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразову грошову допомогу при звільненні;
— визнати протиправними дії Університету, які полягають у розрахунку та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації, які ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби;
— зобов`язати Університет здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 в розмірі 50  % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації, які ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби, здійснити виплату суми перерахунку;
— подати протягом п`ятнадцяті днів з дня набрання постановою законної сили звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч. 1 ст.  382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі — КАС України). 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10  квітня 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Університету, яка полягає у невключенні в довідку від 26 грудня 2017 року №  846 про додаткові види грошового забезпечення та премії ОСОБА_1 для обчислення пенсії відомостей про щомісячну додаткову грошову винагороду, грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразову грошову допомогу при звільненні, які позивач отримував під час служби. Зобов`язано Університет скласти та надати позивачу нову довідку за формою встановленою листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 17  серпня 2008 року №  248/6/С/468-а про додаткові види грошового забезпечення та премії для обчислення пенсії, які позивач отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби, із зазначенням відомостей про щомісячну додаткову грошову винагороду, грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразову грошову допомогу при звільненні. Визнано протиправними дії Університету, які полягають у розрахунку та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50  % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації, які позивач отримував під час проходження військової служби. Зобов`язано Університет здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні позивачу в розмірі 50  % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації, які позивач отримував під час проходження військової служби, та здійснити виплату суми перерахунку. У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2018  року апеляційну скаргу Університету задоволено частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2018 року скасовано в частині задоволення позовних вимог щодо: визнання протиправними дій Університету, які полягають у розрахунку та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50  % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації, які ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби; зобов`язання Університет здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 в розмірі 50  % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації, які ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби, та здійснити виплату суми перерахунку. Прийнято в цій частині нову постанову, якою відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні цих позовних вимог. В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10  квітня 2018 року залишено без змін.
Приймаючи таке судове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки спірний додатковий вид грошового забезпечення (одноразова грошова допомога при звільненні з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22  вересня 2010 року №  889 (далі — Постанова №  889) та грошової премії має статус винагороди (щомісячна додаткова грошова винагорода), керуючись положеннями п. 38.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 листопада 2010 року за №  1194/18489 ( далі – Інструкція №  595), відповідач обґрунтовано не включив цей додатковий вид грошового забезпечення в розрахунок суми одноразової грошової допомоги при звільненні позивача. При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що щомісячна додаткова грошова винагорода військовослужбовця, яку він отримував під час проходження служби, з якої нараховані і сплачені страхові внески, має бути включена до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення пенсії.
Не погоджуючись з таким рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, Університет звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2018  року і прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. 
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду ухвалою від 11  грудня 2018 року відкрив провадження у цій справі, а 22 січня 2020 року призначив її до розгляду.
Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів установила таке.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України на посаді заступника начальника факультету по роботі з особовим складом Харківського національного університету Повітряних Сил імені І.  Кожедуба.
30 листопада 2017 року позивач був звільнений з військової служби у Збройних Силах України на підставі наказу начальника Генерального штабу — Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 30  листопада 2017 року №  568 та виключений із списків особового складу Університету з 20  грудня 2017 року, що підтверджується наказом начальника Університету від 20  грудня 2017  року №  286.
Під час проходження військової служби ОСОБА_1 отримував у складі грошового забезпечення щомісячну додаткову грошову винагороду та індексацію, проте Університет розрахував та виплатив позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні без урахування таких виплат.
Як установлено судами попередніх інстанцій, позивач звертався до відповідача із заявою, в якій просив здійснити новий розрахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50  % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації, які позивач отримував під час проходження військової служби та виплатити йому своєчасно невиплачену частину одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50  % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації, які позивач отримував під час проходження військової служби. Однак, Університетом не було здійснено нового розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні.
Також, при звільнені позивача Університет надав довідку від 26 грудня 2017 року №  846 про додаткові види грошового забезпечення та премії для обчислення пенсії за формою, встановленою листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 17 серпня 2008 року №  248/6/С/468-а. Проте, зазначена довідка не містить відомостей про щомісячну додаткову грошову винагороду, грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, індексацію та одноразову грошову допомогу при звільненні, які позивач отримував під час проходження служби.
Позивач звертався до відповідача із заявою, в якій просив надати нову довідку про додаткові види грошового забезпечення та премії для обчислення його пенсії із зазначенням відомостей про щомісячну додаткову грошову винагороду, грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, індексацію та одноразову грошову допомогу при звільненні, які він отримував під час служби. Однак, відповідач вказаної довідки не надав.
Крім того, Університетом складено довідку про вартість речового майна, що підлягає видачі при звільненні в запас ОСОБА_1 від 29 листопада 2017 року №  38, відповідно до якої вартість речового майна, що підлягає видачі при звільненні в запас позивачу, складає 51602,59 грн. 
Вказані обставини стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з цим адміністративним позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.
Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи про оскарження судового рішення апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи й заслухавши суддю-доповідача про обставини справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
За приписами ч. 1 ст. 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги.
Згідно з положеннями ч. 4 ст. 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до ч. 1, 2 та 3 ст. 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме: бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду знаходить, що постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2018  року відповідає зазначеним вимогам процесуального закону, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на наступне. 
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ч. 1 ст. 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №  2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон №  2011-XII) Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Частиною 2 ст. 9 Закону №  2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №  1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року №  161 «Про внесення змін до Постанови №  889», для військовослужбовців, зокрема, Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підп. 1 п. 1 цієї постанови, та військовослужбовців строкової військової служби) запроваджений новий вид забезпечення — щомісячна додаткова грошова винагорода у таких розмірах: з 01  квітня 2013 року — у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01 вересня 2013 року — у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01 січня 2014 року — у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01 квітня 2014 року — у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01 липня 2014 року — у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Як вірно установлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, під час проходження служби ОСОБА_1 отримував щомісячну винагороду.
Відповідно до п. 3 Інструкції №  595 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений).
Згідно з п. 5 Інструкції №  595 винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) – на підставі наказів вищих командирів (начальників).
Пунктом 8 Інструкції №  595 встановлено, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Приписами п. 9 Інструкції №  595 обумовлено, що розміри винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.
З аналізу наведених правових норм вбачається, що щомісячна додаткова грошова винагорода, яка передбачена Постановою №  889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога, передбачена ст. 15 Закону №  2011-ХІІ. Ця винагорода має окремий, особливий і разовий характер виплати, оскільки виплачується тільки тим категоріям військовослужбовцям, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати.  Винагорода виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01 березня 2018  року у справі №  761/17387/17, від 19 червня 2018 року у справі №  825/1138/17 та від 03 квітня 2019 року у справі №808/2189/16.
Таким чином, колегія суддів вважає вірними твердження суду апеляційної інстанцій, що оскільки спірний додатковий вид грошового забезпечення відповідно до Постанови №  889 має статус винагороди (щомісячна додаткова грошова винагорода), керуючись положеннями п. 38.6 Інструкції №  595, відповідач обґрунтовано не включив цей додатковий вид грошового забезпечення в розрахунок суми одноразової грошової допомоги при звільненні позивача.
Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу, що однією з умов пенсійного забезпечення військовослужбовців є визначення видів грошового забезпечення, які враховуються при обчисленні пенсій.
Так, частиною 2 ст. 43 Закону України від 09 квітня 1992 року №  2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі — Закон №  2262-XII) визначено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року — страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №  393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.
Отже, Закон №  2262-XII, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, зокрема осіб, звільнених з військової служби, та має на меті реалізацію цими особами конституційного права на державне пенсійне забезпечення і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України, передбачає включення до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, лише щомісячних основних видів грошового забезпечення, до яких належать: посадовий оклад, оклад за військовим званням, процентна надбавка за вислугу років, а також щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.
Тобто, при обчисленні пенсії не враховується такий складовий елемент грошового забезпечення як одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.
Факт сплати єдиного внеску не є безумовною підставою для включення виплати, з якої цей внесок утримано, до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, та має значення лише для включення до цього грошового забезпечення його видів з переліку, визначеного ст. 43 Закону №  2262-XII, який є вичерпним.
Тобто, щомісячна додаткова грошова винагорода, з якої утримувався єдиний внесок має бути включена до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення пенсії.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019  року у справі №  522/2738/17 та у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №  320/7310/16-а, від 12 червня 2019 року у справі №  560/589/17 та від 27 листопада 2019 року у справі №  569/8920/16-а.
Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що щомісячна додаткова грошова винагорода військовослужбовця, яку ОСОБА_1 отримував під час проходження служби, та з якої нараховані і сплачені страхові внески, має бути включена до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення пенсії.
Ураховуючи зазначене, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду знаходить, що постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 16  липня 2018  року є законною і не підлягає скасуванню, оскільки суд апеляційної інстанції, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
Суд касаційної інстанції при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №  4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.  1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №  303-A, п. 29).
Відповідно до ст.350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення — без змін, якщо визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.
Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення апеляційного суду, то відповідно до ст.  139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись ст. 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба залишити без задоволення, постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2018  року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач:                                                                                І.  В.  Саприкіна
Судді:                                                                                                    А.  А.  Єзеров
                                                                                                    С.  М.  Чиркін