Справа № 127/21939/19
Провадження № 22-ц/801/324/2020
Категорія: 36
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Береговий О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року	Справа № 127/21939/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),
суддів: Шемети Т.М., Якименко М.М.
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: Товариство з обмеженої відповідальністю «Вінницягаз Збут»,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут» про зобов`язання здійснити перерахунок ціни за спожитий природній газ та стягнення неправомірно отриманих коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 грудня 2019 року, ухвалене в залі судових засідань міського суду Вінницької області під головуванням судді Вінницького міського суду Вінницької області Сичука М.М., дата складення повного тексту рішення невідома,

встановив:

       09 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут» про зобов`язання здійснити перерахунок ціни за спожитий природній газ та стягнення неправомірно отриманих коштів.
       Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він є побутовим споживачем газопостачання, яке здійснюється відповідачем. Вказує, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 березня 2019 року №826/9665/16, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2019 року, визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 315 від 27 квітня 2016 року "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 року № 758" з моменту її прийняття, а саме з 27.04.2016.
Таким чином у зв`язку із скасуванням вищезазначеної постанови КМУ № 315, повинна бути повернута ціна, яка існувала станом на 2015 рік, а саме 1,182 гривні за куб. метр за наявності лічильника. За період з 1 травня 2016 року по 31 березня 2017 року, за рахунком № 0100197127 спожито – 1083 куб. метрів. Враховуючи це за період з 01 травня 2016 року по 31 березня 2017 року відповідач повинен повернути йому 6169,85 грн (6,879 грн.-1,182 грн.=5,697 грн.), таким чином різниця на кожному кубі складає 5,697. А тому сума відшкодування складає 6169 гривень 85 копійок (1083 куб. метра * 5,697 гривень = 6169 гривень 85 копійок), оскільки підстава на якій набуті ці кошти згодом відпали.
У зв`язку з вищенаведеним позивач звернувся до суду та просив зобов`язати ТОВ «Вінницягаз Збут» провести перерахунок ціни за спожитий природній газ за період з 1 травня 2016 року по 31 березня 2017 року, та стягнути з відповідача на його користь 6169,85 грн. 
       Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 грудня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут» про зобов`язання здійснити перерахунок ціни за спожитий природній газ та стягнення неправомірно отриманих коштів відмовлено.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області мотивоване тим, що між сторонами наявні договірні правовідносини з приводу постачання природнього газу, які не припинені. Разом з тим, повноваження на визначення ціни природного газу з 01 травня 2016 року по 31 березня 2017 року покладено на Кабінет Міністрів України, яким не прийнято рішення про встановлення ціни на природний газ в спірний період. ТОВ «Вінницягаз Збут» в силу положень нормативних актів, як постачальник природного газу зі спеціальними обов`язками для потреб побутових споживачів закуповує природний газ в НАК «Нафтогаз України» по ціні встановленій Урядом та зобов`язане чітко виконувати вимоги законодавства. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки судом не витребувано Статут ТОВ «Вінницягаз Збут» та не вивчено його положення, на думку скаржника суд прийшов до помилкового висновку щодо можливості відповідача зробити перерахунок за надані послуги. Разом з тим, на його думку, судом не було належно оцінено обставину, що у зв`язку із скасуванням постанови КМУ № 315 рішенням окружного адміністративного суду м. Києва, Постанова КМУ № 758 від 1 жовтня 2015 року набула свого первинного змісту, яка і передбачала зменшену ціну природного газу, а саме 1,182 грн. за куб. м газу, чим було порушено його права передбачені ст.ст. 11, 21 ЗУ «Про захист прав споживачів».
У відзиві представник відповідача ТОВ «Вінницягаз Збут» заперечив аргументи позивача викладені в апеляційній скарзі вказавши, що окреме рішення уряду, яким би визначалась ціна природного газу протягом спірного періоду відсутнє. Поряд з іншими доводами відповідач звертає увагу, що ТОВ «Вінницягаз Збут» не здійснює встановлення ціни на газ, а лише надає послугу з газопостанчання відповідно до укладених договорів з споживачами.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги представника відповідача, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Дана квартира обладнана мережею газопостачання, яке здійснює ТОВ «Вінницягаз Збут». Система газопостачання обладнана газовим лічильником.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 березня 2019 року № 826/9665/16, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2019 року, визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 315 від 27 квітня 2016 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 року № 758» з моменту її прийняття, а саме з 27.04.2016 року.
Взаємовідносини між газопостачальником, газорозподільним підприємством, газотранспортним підприємством та споживачами природного газу регулюються Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРМ), затвердженим Постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) №2494 від 30.09.2015 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1379/2782, Правилами постачання природного газу (далі - Правила), затвердженими Постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015 та іншими нормативно-правовими актами України.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах, а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.
Вказаними Правилами визначено, що договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.
Відповідно до статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
Згідно з п.17 ч.3 ст.4 Закону України «Про ринок природного газу» Постановою НКРЕКП №2496 від 30 вересня 2015 року затверджено Правила постачання природного газу, якими врегульовано відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи.
Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про ринок природного газу», з 01 жовтня 2015 року КМУ на суб`єктів ринку природного газу покладаються спеціальні обов`язки, у тому числі на НАК «Нафтогаз України», як оптового продавця та на ТОВ «Вінницягаз Збут», як постачальника природного газу для побутових споживачів Вінницької області. В період з 01 жовтня 2015 року до 01 квітня 2017 року діяло Положення про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період) затверджене Постановою КМУ № 758 від 01 жовтня 2015 року.
27 квітня 2016 року КМУ прийняв Постанову № 315 «Про внесення змін до Постанови КМУ від 01 жовтня 2015 року № 758», якою з 01 травня 2016 року затверджена: гранична роздрібна ціна за природний газ для побутового споживача в розмірі 6,879 грн за 1 метр кубічний та формула її розрахунку; ціна продажу природного газу Національною компанією «Нафтогаз України» постачальникам природнього газу для потреб населення на рівні імпортного паритету в розмірі 4,942 за 1 метр кубічний.
До прийняття Постанови № 315 з 01 жовтня 2015 року діяли граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів, диференційовані залежно від виду та обсягів використання природнього газу, а саме: 1) для приготування їжі та/або підігріву води -7,188 грн за 1 метр кубічний;2) для індивідуального опалення або комплексного використання (індивідуальне опалення, приготування їжі та/або підігріву води) -7,188 грн за 1 метр кубічний, крім обсягів до 1200 метрів кубічних, що використані за період з 01 жовтня 2015 року по 31 жовтня 2016 року (включно) за ціною 3,60 грн за 1 метр кубічний.
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами відповідача ТОВ «Вінницягаз Збут» в частині того, що позивачем помилково визначену ціну на природний газ в період з 01.05.2016 року по 31.03.2017 року в розмірі 1,182 грн. за куб. метр газу, внаслідок чого невірно проведено перерахунок вартості спожитого та оплаченого природного газу. Визнана протиправною та нечинною постанова Кабінету Міністрів України від 27.04.2016 року № 315 поширювала свою дію у часі не пізніше, ніж до 01.04.2017 року.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 березня 2019 року по справі № 826/9665/16 залишеним в силі постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2019 року була визнана протиправною та нечинною Постанова КМУ України від 27 квітня 2016 року № 315 «Про внесення змін до Постанови КМУ від 01 жовтня 2015 року № 758 з моменту її прийняття.
Постанова № 315 діяла виключно в період з 30 квітня 2016 року до 01 листопада 2018 року та вносила зміни в пункти 13 та 13-1 Постанови № 768 від 01 жовтня 2015 року.
Ухвалення судового рішення про визнання нечинною з моменту прийняття Постанови № 315 означає, що до правовідносин, які діяли в період з 30 квітня 2016 року до 01 листопада 2018 року слід застосовувати пункти 13 та 13-1 Постанови № 758 в редакції, що діяла до 30 квітня 2016 року, які передбачають наступне: з 1 жовтня 2015 року діють граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів, диференційовані залежно від виду та обсягу використання природного газу. В розмірі визначеному постановою НКРЕКП від 03 березня 2015 року № 583, а саме: 1) для приготування їжі та/або підігріву води - 7,188 грн за 1 метр кубічний; 2) для індивідуального опалення або комплексного використання (індивідуальне опалення, приготування їжі, та/або підігріву води) -7,188 грн за 1 метр кубічний, крім обсягів до 1200 м. кубічних, що використані за період з 01 жовтня 2015 року по 31 березня 2016 року ( включно), за ціною 3,60 грн за 1 метр кубічний.
Граничні роздрібні ціни за природний газ для побутових споживачів у період з 1 травня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) встановлюється окремим рішенням КМУ.
Як встановлено судом, станом на момент розгляду даної цивільної справи окреме рішення Уряду, яким би визначались ціна природного газу протягом спірного періоду відсутнє.
Після скасування Постанови КМУ № 315 від 27.04.2016 року для розрахунку вартості газу необхідно застосовувати ціну в редакції Постанови КМУ № 234 від 30.03.2016 року, якою вносились зміни до постанови КМУ № 768, а саме 7,1888 за 1 м. куб., оскільки постанова КМУ № 234 від 30.03.2016 р не має обмежень щодо її застосування у часі та діяла до втрати чинності Постановою КМУ № 758.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо неможливості відповідачем ТОВ «Вінницягаз Збут» провести перерахунок вартості спожитого та оплаченого природного газу, оскільки повноваження на визначення ціни природного газу з 01.05.2016 року по 31.03.2017 року покладено на Кабінет Міністрів України, яким не прийнято рішення про встановлення ціни на природний газ в спірний період, а тому порушення його права передбачені ст.ст. 11, 21 ЗУ «Про захист прав споживачів» - не доведено. 
Рішенням Окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року була визнана протиправною та нечинною лише Постанова КМУ від 27.04.2016 р № 315, якою вносились зміни до постанови КМУ від 01 жовтня 2015 року № 758.
З 01 жовтня 2017 року Постанова КМУ від 01 жовтня 2015 року № 758 втратила чинність на підставі Постанови № 187 від 22.03.2017 р. «Про затвердження Положення про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу». Тобто визнана протиправною та нечинною Постанова КМУ № 315 від 27.04.2016 року поширювала свою дію у часі не пізніше ніж до 01 квітня 2017 року.
Враховуючи зазначене, позивачем в розумінні ст. 12, 81 ЦПК України не надано беззаперечних доказів того, що відповідач безпідставно отримав кошти за спожитий газ у відповідності до розрахунків позивача, оскільки останні не відповідають тарифам, які діяли у спірному періоді.
Також, апеляційний суд звертає увагу, що частиною першою статті 1212 і пунктом 1 частини першої статті 1214 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. Із цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.
Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.
Кондикція це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.
Так між сторонами не виникло кондиційного зобов`язання, яке передбачено ст. 1212 ЦК України, бо правовідносини між сторонами є договірними. 
Рішення суду стосовно визнання недійсними окремих положень договору про газопостачання, який укладений між позивачем та відповідачем, не існує, а позивач з такими позовом до суду не звертався.
Не є вищенаведений договір, або його окремі положення, нікчемними в силу закону, оскільки чинним законодавством не передбачено таких правових наслідків для цього виду правочинів з підстав скасування підзаконних нормативно-правових актів, які регулюють тарифну політику у державі.
А тому позивач не довів, що відповідачем безпідставно було отримані кошти, в заявленому розмірі, за споживання природного газу, без достатньої правової підстави на це та наявність правових підстав для застосування до даних правовідносин приписів ст. 1212 ЦК України.
Суд в даному випадку правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки правильності висновків суду першої інстанції, не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Доводи апеляційної скарги не дають підстав дійти висновку про порушення судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення суду, висновків суду першої інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів у справі.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судова колегія враховуючи те, що судом першої інстанції при вирішенні даної справи було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 374, 375, 381,382, 384, 389 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09.12.2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 21 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач                                                        О. Ю. Береговий

Судді:                                                                Т. М. Шемета

М.М. Якименко