ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/754/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Головенко О.Д.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                                             Ісаєнко Ю.А.,
суддів:                                                                       Земляної Г.В., Собківа Я.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці Державної фіскальної служби на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.09.2019 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІСТ ГРУП» до Київської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,

В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІСТ ГРУП" звернулось до суду з позовом до Київської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення від 05.02.2019 № 125000/2019/110003/2.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30.09.2019 позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Київської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів від 05.02.2019 № 125000/2019/110003/2.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, апелянтом подано апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити в задоволенні позову.
Доводи апелянта обґрунтовані тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та положенням закону, оскільки позивачем при митному оформленні надано документи, які містять невідповідності та у встановленому порядку не підтверджують заявлену митну вартість товарів.
Справа розглянута у порядку письмового провадження відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, з метою здійснення митного оформлення товару в режимі імпорту, поставленого на виконання контракту від 26.07.2018 № 434-UK, укладеного між ТОВ "ВІСТ ГРУП" (надані - "позивач") і компанією YUYAO MEIGESI FASTENER CO.Ltd, (Китай), позивачем до митний орган та 04.02.2019 було подано вантажну митну декларацію  № UA 125200/2019/611942, заявлено товар: № 1 «вироби з чорних металів, ланцюги, а саме ланцюг довга ланка 2,0 мм. х 80 м. - 60 шт., ланцюг довга ланка 3,0 мм. х 80 м. - 60 шт., ланцюг довга ланка 4,0 мм. х 40 м. - 100 шт., ланцюг довга ланка 5,0 мм. х 32 м. - 100 шт., ланцюг довга ланка 6,0 мм. х 18 м. - 60 шт, ланцюг коротка ланка 5,0 мм х 30 м - 70 шт.».
Відповідно до вищевказаної митної декралації позивачем митна вартість товару була визначена за основним (першим) методом визначення митної вартості, який передбачений ст. 58 МК України.
При поданні митної декларації позивачем було подано наступні документи: пакувальний лист від 26.07.2018 б/н; рахунок - фактура (інвойс) від 26.07.2018 VIST18001; коносамент від 21.12.2018 G0118120181B; автотранспортна накладна від 02.02.2019 № 40/2; декларація про походження товару від 26.07.2018 VIST18001; документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 23.01.2019 № 57; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі - продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, від 26.07.2018 № 434-UK; договір (контракт) про перевезення від 10.06.2014 № 06/02-2014; інформація про позитивні результати державних видів контролю від 04.02.2019  № 3733115; митна декларація, за якою відмовлено у випуску товарів від 04.02.2019  № UA125200/2019/611942.
При митному оформленні працівниками Київської митниці ДФС проведено митний огляд ввезеного товару та 05.02.2019 від відповідача надійшло повідомлення про необхідність подати додатково наявні у позивача документи для підтвердження заявленої митної вартості товару, в якому зазначено, що під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості на підставі розгляду поданих разом з митною декларацією документів встановлено, що документи містять розбіжності та запропоновано надати транспортні (перевізні) документи, так як: - вартість ящиків в яку упаковано товари; вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням; витрати на транспортування товару до аеропорту, порту; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінювальних товарів, пов`язані з їх транспортуванням; витрати на страхування, банківські документи, що підтверджують сплату транспортно - експедиційних послуг, сплачений рахунок, виписку з бухгалтерської документації, каталоги, специфікації, прейскуранти виробника, страхові документи, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів.
05.02.2019 позивачем було додатково надано відповідачу наступні документи щодо підтвердження митної вартості (заява від 17.01.2019 № 17/01): платіжний документ, що підтверджує вартість товару від 18.01.2019 № 19; платіжний документ, що підтверджує вартість товару від 07.08.2018 № 399; заявка - договір на перевезення від 10.06.2014 № 06/02-2014; довідка про транспортні витрати від 23.01.2019 № 57; прайс-лист виробника від 26.07.2018 б/н; рахунок - фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від 23.01.2019 № 112; копія митної декларації відправника від 18.12.2018 № 422720180000860086.
Крім того, у заяві щодо неможливості надання інформації біржових організацій про вартість товару або сировини, оскільки товар не реалізується в порядку біржової торгівлі, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, оскільки товар додатково не страхувався, виписку з бухгалтерської документації надати позивач не мав можливості надати, так як до розмитнення, товар на облік не ставиться.
Також в поясненні зазначено про неможливість надати договір (угоду, контракт) з третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається та рахунки про здійснення платежів, з-за відсутності таких у позивача.
Здійснюючи аналіз документів, наданих при митному оформленні товарів, які заявлялись за митною декларацією UA 125200/2019/611942, відповідач своїм рішенням про коригування митної вартості товарів від 05.02.2019 №125000/2019/110003/2 визначив її за шостим (резервним) методом, мотивуючі своє рішення, що позивач на надав відомостей щодо транспортування вантажу, вартість яких включається до числових значень складових митної вартості, однак по даному факту відповідач сам собі суперечить, так як в картці відмови серед інших документів, поданих разом з декларацією UA 125200/2019/611942 зазначено наявність документу що підтверджує вартість перевезення товару а саме довідки приватного підприємства «ТРАНСКАРГО» від 23.01.2019 № 57. Крім того, в подальшому було надано заявку - договір на перевезення, рахунок - фактура про надання транспортно - експедиційних послуг, та інші документи.
В результаті відповідач у зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості відмовив позивачу у прийнятті до оформлення митної декларації та документів, що підтверджують митну вартість товару 05.02.2019 видав картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 125200/2019/00023.
Вимогою, виконання якої забезпечувало б можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску товарів і транспортних засобів комерційного призначення, було визначено подання нової митної декларації з урахуванням рішення про корегування митної вартості.
У зв`язку з недопущенням припинення роботи підприємства, користуючись правом, закріпленим у ч. 7 ст. 55 МК України, позивач шляхом подання нової ВМД від 05.02.2019 № UA 125200/2019/612078 здійснив митне оформлення вантажу за митною вартістю, визначеною декларантом, сплативши при цьому різницю між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною відповідачем, яка склала 23 279,75 грн.
Не погоджуючись із рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що матеріалами справи підтверджується, що визначена позивачем у відповідних митних деклараціях митна вартість товару базується на об`єктивних, документально підтверджених даних і безперешкодно піддається обчисленню.
Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Положеннями ст.ст. 49, 50 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (ч. 5 ст. 58 МК України).
Відповідно до ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно із ч. 2 ст. 54 МК контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.
Статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 МК України.
Відповідно до положень ст. 53 МК України одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч. 5 і 6 ст. 52 МК України, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У силу положень ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь - які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Дана норма кореспондується з положеннями ч. 3 ст. 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 № 3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Разом з цим, якщо документи, зазначені у ч. 2 ст. 53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (ч. 3 ст. 53 МК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1                             ст. 57 МК України.
Згідно з ч. 1 - 3 ст. 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у ст..ст. 58 - 63 МК України, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:
ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;
системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;
ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;
вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень ст. 63 МК України;
ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;
мінімальної митної вартості;
довільної чи фіктивної вартості.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених ч. 6 ст. 54 МК України, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною 2 ст. 55 МК України передбачено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених ч. 3                             ст. 53 МК України, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;
обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування;
інформацію про:
право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:
у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів;
у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х МК України в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до ч. 7 цієї статті;
право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 МК України або до суду.
З аналізу ч. 1 та 2 ст. 53 МК України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 (справа 21-591а15).
Згідно із п. 2 ч. 6 ст. 54 МК України на підставі якого відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч. 2 - 4 ст. 53 МК України, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Тобто умовою, з якою закон пов`язує право митниці самостійно розраховувати митну вартість заявлених декларантом товарів, є наявність документально підтверджених обставин, що свідчать про заявлення декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про товар та ціну, яку за нього сплачено.
Відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Так, відмовляючи позивачеві визнати митну вартість, відповідач виходив з того, що для підтвердження заявленої митної вартості не надано для підтвердження складової митної вартості документи передбачені ст. 53 МК України, а саме - вартість ящиків в які упаковано товари; вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням; витрати на транспортування товару до аеропорту, порту; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінювальних товарів, пов`язані з їх транспортуванням; витрати на страхування, банківські документи, що підтверджують сплату транспортно-експедиційних послуг. 
Суд першої інстанції обґрунтовано не погодився з твердженнями контролюючого органу, позаяк при поданні митної декларації позивачем було надано: автотранспортна накладна, документ, що підтверджує вартість перевезення товару, договір на транспортно-експедиційне обслуговування від 10.06.2014 № 06/02-2014. Додатково було подано: рахунок - фактури про надання транспортно-експедиційних послуг від 23.01.2019 № 112.
Крім того, відповідно до п. 2.1.2 договору № 06/02-2014 на транспортно-експедиційне обслуговування виконавець (ПП «ТРАНСКАРГО») зобов`язується організувати перевезення експортно-імпортних та транзитних товарів різними видами транспорту по території України та за її межами у відповідності до заявок або доручень замовника (ТОВ «ВІСТ ГРУП»).
Так, з доручення від 23.01.2019 № 5 вбачається, що позивачем було доручено ПП «ТРАНСКАРГО» здійснити всі необхідні дії пов`язані з транспортно-експедиційним обслуговуванням, прийманням та доставкою усіх імпортних вантажів які прибули в Одеський та Іллічівський торгові порти, а також оформлення документів на контейнер СRSU9070279, який прибув по к/с JO118120181А, JO118120181В. JOІ18120181С.
Відповідно до п. 3.1. договору транспортно-експедиційного обслуговування № 06/02-2014 від 10.06.14 послуги виконавця, морський фрахт та інші платежі, пов`язані з виконанням договору, сплачуються замовником виконавцю на умовах відстрочення платежу 21 календарний день після доставки вантажу замовнику.
Отже, фрахт, як і інші витрати були сплачені перевізником та згодом оплачені позивачем. На підтвердження цього позивачем надавались відповідні рахунки - фактури на оплату транспортних послуг та довідка компанії перевізника про транспортні витрати.
Колегія суддів також відхиляє посилання апелянта на те, що копія декларації країни відправника надана до митного оформлення без урахування вимог ст. 254 МК України, а саме її перекладу українською мовою, позаяк відповідно до ст. 254 МК України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.
Декларація країни відправлення, потребує перекладу на державну мову, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації, однак в своєму рішенні митний орган не повідомив, які саме відомості необхідно перекласти та для чого. В декларації країни відправлення, зазначені відомості щодо особи, яка отримує товар, вартість поставленого товару, номер інвойсу, комплектність та інше і додаткового перекладу на думку суду, не потребує.
Судом першої інстанції обґрунтовано відхилено посилання відповідача на те, що наданий прайс-лист носить суб`єктивний характер і відповідає переліку товарів зазначеному в інвойсі від 26.07.2018 № VIST18001, адже згідно з ГОСТ 7.60-90, прайс-лист це нормативно - виробниче практичне і (або) довідкове видання, що містить систематизований перелік матеріалів, виробів, обладнання, виробничих операцій, послуг із зазначенням цін, а іноді коротких характеристик.
В нормативних документах щодо прайс-листів, не обумовлено відсутність, чи обов`язковість особи якій надається такий прайс-лист, тому посилання митного органу на суб`єктивність прайс-листу є безпідставним.
Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з тим, що умови і обставини оплати оцінюваного товару у взаємозв`язку з тими доказами, що подавались позивачем до митного контролю, не давали обґрунтованих підстав вважати, що позивачем заявлені неповні чи недостовірні відомості про фактурну вартість оцінюваного товару, а будь-яких доказів того, що ціна імпортованого товару є недостовірною, або що позивач поніс додаткові витрати у зв`язку з придбанням імпортованого транспортного засобу, що не зазначені у наданих позивачем документах, відповідач під час розгляду справи не надав.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що апелянт не обґрунтував та не довів неможливості визначення митної вартості за ціною контракту та неможливості її визначення за жодним методом, що передує резервному.
Враховуючи викладене нормативне регулювання та обставини справи, судом першої інстанції обґрунтовано задоволені позовні вимоги.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків не спростовують та не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Київської митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.09.2019 - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя                                                                                  Ю.А. Ісаєнко          

Суддя                                                                                                        Г.В. Земляна 

Суддя                                                                                                        Я.М. Собків