П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

18 лютого 2020 року                                                                                  м. Київ
 
Справа № 22-3751                                               Головуючий у1-й інстанції - Борець Є. О.
Унікальний № 359/3435/18                                                             Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:
 
                    головуючого                                       Пікуль А. А.
                    суддів                                                  Гаращенка Д. Р.
                                                                                 Невідомої Т. О.
 
                    за участю секретаря                           Пузикової В. В.
                    
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про скасування дисциплінарного стягнення у виді догани, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
 
у с т а н о в и л а:
 
У травні 2018 року ОСОБА_1 пред`явив в суд позов до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі ДП «МА «Бориспіль»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про скасування дисциплінарного стягнення у виді догани, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якому просив  скасувати п. 4 наказу т. в. о. генерального директора ДП «МА «Бориспіль» № 11-07/1-393/п від 2 березня 2018 року, наказ т. в. о. генерального директора ДП «МА «Бориспіль» № 11-07/1-713/п від 17 квітня 2018 року та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період часу з 18 квітня 2018 року до дня ухвалення судового рішення (а.с.1-3).
Позов обґрунтовував тим, що  він працював в ДП «МА «Бориспіль» на посаді прийомоздавальника багажу камери незапитаного багажу служби обслуговування в терміналах аеровокзального комплексу. Пунктом 4 наказу т. в. о. генерального директора ДП «МА «Бориспіль» № 11-07/1-393/п від 02 березня 2018 року позивачу була оголошена догана у зв`язку з тим, що 19 грудня 2017 року він нібито заволодів чужими речами в приміщенні камери знахідок. Крім того, в результаті проведення позапланової інвентаризації була виявлена відсутність окулярів, які ОСОБА_1 прийняв на зберігання. Тому наказом т. в. о. генерального директора ДП «МА «Бориспіль» № 11-07/1-713/п від 17 квітня 2018 року позивач був звільнений з роботи з 18 квітня 2018 року у зв`язку з втратою довір`я до нього, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Однак речі, якими ОСОБА_1   заволодів в приміщенні камери знахідок, були лише продуктами харчування. Він діяв на виконання усного розпорядження адміністратора камери незапитаного багажу ОСОБА_3 , який дозволив приймати продукти харчування на тимчасове зберігання та знищувати їх через дві доби після прийняття. Крім того, між нестачею окулярів та діями позивача відсутній причинно-наслідковий зв`язок. Ці обставини свідчать про те, що він не порушував трудової дисципліни та не вчиняв дій, які давали підстави для втрати довір`я до нього. 
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за недоведеністю заявленого позову.
 
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи,  порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити (т. 3, а.с.61-69). 
У своєму відзиві на апеляційну скаргу представник ДП «МА «Бориспіль», адвокат Сінькевич В. А., вказує, що  застосування до позивача догани та звільнення не є застосуванням двох дисциплінарних стягнень, оскільки розірвання трудового договору у зв`язку з втратою довіри до працівника не є заходом дисциплінарного стягнення у відповідності до роз`яснень п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів». Тому районним судом не порушено положення ст. 61 Конституції України. Посилання скарги на порушення районним судом тягаря доказування є безпідставними, оскільки відповідачем надано відповідний обсяг доказів, які позивачем не були спростовані. Строк для застосування догани не порушений, оскільки остаточна оцінка діям позивача була надана Актом службового розслідування від 19 лютого 2018 року, отже проступок виявлено 19 лютого 2018 року, а 01 лютого 2018 року був оформлений лише Акт перегляду відеозапису. Твердження ОСОБА_1 про те, що 19 грудня 2017 року він дістав із чужої валізи продукти харчування та знищив їх у встановленому порядку не підтверджені доказами та не заслуговують на увагу. Доводи скарги про те, що позивачем не  обліковувались прийняті ним 07 травня 2017 року окуляри є не обґрунтованими, оскільки з акту про виявлення знахідки чітко убачається, що валіза, в якій містились чорні шкіряні рукавиці, три пари взуття, одяг, пляшка, туалетна вода та окуляри у футлярі, була прийнята на зберігання саме ОСОБА_1 , а не іншим працівником та відповідно до умов договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 01 травня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та ДП «МА «Бориспіль», позивач зобов`язався відповідати за незабезпечення ним схоронності матеріальних цінностей, переданих на його зберігання. Також хибними є доводи скарги стосовно обов`язку застосування вимог Положення № 879 та Постанови № 241 при проведенні інвентаризації в КНБ в ході службового розслідування та доводи про те, що позивач не відноситься до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності. Посилання скарги щодо зміни найменування посади позивача також є необґрунтованими, оскільки найменування посади позивача змін не зазнало. 
 
Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., пояснення учасників справи: ОСОБА_1 , та його представника, адвоката Луценка І. О., які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити; представника ДП «МА «Бориспіль», адвоката Сінькевича В. А., який заперечував проти апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню  з таких підстав.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 працював в ДП «МА «Бориспіль» на посаді прийомоздавальника багажу камери незапитаного багажу служби пасажирського обслуговування.
Як вбачається з п. 4.7 та п. 4.21 посадової інструкції прийомоздавальника багажу камери незапитаного багажу служби пасажирського обслуговування № 34-05/1-11 від 14 березня 2017 року (т.1,а.с.138-143), на позивача покладався обов`язок забезпечувати цілісність прийнятого на зберігання багажу, а також дотримуватись вимог організаційно-розпорядчих та організаційно-технологічних документів.
Відповідно до п. 11.5 Технології про порядок дій при виявленні знахідки, її зберіганні, обліку та видачі (т. 1, а.с.114-125), на прийомоздавальника багажу камери незапитаного багажу служби пасажирського обслуговування також покладався обов`язок забезпечувати схоронність прийнятих на зберігання знахідок.
ОСОБА_4 був ознайомлений з посадовою інструкцією прийомоздавальника багажу камери незапитаного багажу служби пасажирського обслуговування № 34-05/1-11 від 14 березня 2017 року та Технологією про порядок дій при виявленні знахідки, її зберіганні, обліку та видачі. Ця обставина підтверджується підписами позивача в аркушах ознайомлення з вказаними документами (т. 1, а.с.127, 144).
01 травня 2014 року ОСОБА_1   уклав з відповідачем договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (т. 1, а.с.82), за яким позивач зобов`язався відповідати за незабезпечення ним схоронності матеріальних цінностей, переданих на його зберігання.
Наказом генерального директора ДП «МА «Бориспіль» № 01-07/1-33 від 16 січня 2018 року (т. 1, а.с.44) була створена комісія для проведення службового розслідування з метою виявлення обставин щодо неправомірності дій прийомоздавальників камери незапитаного багажу.
19 лютого 2018 року вказана комісія склала акт про результати службового розслідування № 41-26-6 (т. 1, а.с.27-34), в якому вона запропонувала керівництву ДП «МА «Бориспіль» застосувати до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення ним вимог п.4.7 посадової інструкції прийомоздавальника багажу камери незапитаного багажу служби пасажирського обслуговування № 34-05/1-11 від 14 березня 2017 року та п.11.5 Технології про порядок дій при виявленні знахідки, її зберіганні, обліку та видачі.
Тому пунктом 4 наказу т. в. о. генерального директора ДП «МА «Бориспіль» № 11-07/1-393/п від 02 березня 2018 року (т. 1, а.с.5, 24-26) ОСОБА_1 була оголошена догана.
 
Наказом генерального директора ДП «МА «Бориспіль» № 11-07/1-52/п від 12 січня 2018 року (т.1, а.с.35-41) ОСОБА_1 був переміщений на посаду прийомоздавальника камери незапитаного багажу служби обслуговування в терміналах аеровокзального комплексу.
Наказом генерального директора ДП «МА «Бориспіль» № 01-07-49 від 07 лютого 2018 року (т.2, а.с.14) було передбачено проведення позапланової інвентаризації у камері незапитаного багажу міжнародних рейсів та рейсів по Україні, камері схову та камері знахідок камери незапитаного багажу.
Наказом генерального директора ДП «МА «Бориспіль» № 01-07/1-102 від 03 березня 2018 року (т.2, а.с.234-235) була створена комісія для проведення службового розслідування з метою перевірки наявності у вчинках працівників камери незапитаного багажу ознак винних дій, які давали підстави для втрати до них довір`я.
20 березня 2018 року вказана комісія склала акт № 41-26-10 (т.2, а.с.224-230), в якому вона запропонувала керівництву ДП «МА «Бориспіль» розірвати трудовий договір з ОСОБА_1 у зв`язку з втратою довір`я до нього, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.
22 березня 2018 року відповідач звернувся до професійної спілки ДП «МА «Бориспіль» з поданням № 11-22-52 (а.с.272-273), в якому він просив надати згоду на звільнення ОСОБА_1 з роботи у зв`язку з втратою довір`я до нього.
12 квітня 2018 року професійна спілка ДП «МА «Бориспіль» дала відповідачу згоду на звільнення позивача з роботи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Це підтверджується витягом з протоколу засідання профспілкового комітету професійної спілки ДП «МА «Бориспіль» № 38 від 12 квітня 2018 року (т. 2, а.с.275).
Наказом т. в. о. генерального директора ДП «МА «Бориспіль» №11-07/1-713/п від 17 квітня 2018 року (т.1, а.с.6-7) прийомоздавальник камери незапитаного багажу служби обслуговування в терміналах аеровокзального комплексу ОСОБА_1 був звільнений з роботи з 18 квітня 2018 року у зв`язку з втратою довір`я до нього, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.
За встановлених обставин, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що ОСОБА_1 систематично не дотримувався посадового обов`язку забезпечувати схоронність прийнятих на зберігання знахідок. Більш того, нестача знахідок була зумовлена не тільки необережним виконанням позивачем вказаного посадового обов`язку, а умисним заволодінням ним чужих речей. Безумовно, такі діяння цілком обґрунтовано викликали втрату довір`я до ОСОБА_1 , оскільки вчинення вантажниками та прийомоздавальниками численних крадіжок багажу пасажирів вкрай негативно впливають на авторитет не тільки міжнародного аеропорту «Бориспіль», але й України в цілому. З огляду на це районний суд вважав, що підстави для скасування наказу т. в. о. генерального директора ДП «МА «Бориспіль» № 11-07/1-713/п від 17 квітня 2018 року, поновлення позивача на роботі та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні. 
          
При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги позивача апеляційний суд  виходить з наступного.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, є доведеними.
Висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для  задоволення заявленого ОСОБА_1 позову відповідають обставинам справи.
Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення  (т.3, а.с.55-58).
Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить. 
 
Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.
Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення як догана.
Частиною 1 ст. 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.
Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.
Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.
Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.
Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.
Отже при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст. 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.
Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.
Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24 січня 2019 року по справі № 515/1087/17.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У даній справі матеріали справи свідчать, що відповідно до п. 11.5 «Технології про порядок дій при виявленні знахідки, її зберігання, обліку та видачі» затвердженої наказом генерального директора від 13 грудня 2016 року № 01-07/1-638, прийомоздавальники багажу камери знахідок КНБ СПО забезпечують схоронність прийнятих на зберігання знахідок.
Пунктом 3.20 «Змін та доповнень до «Технології про порядок дій при виявленні знахідки, її зберігання, обліку та видачі»» затвердженої наказом генерального директора від 20 лютого 2017 року № 01-07/1-84 визначено, що продукти харчування на зберігання до камери знахідок КНБ СПО або складу знахідок не приймаються.
«Посадовою інструкцією прийомоздавальника багажу камери незапитаного багажу служби пасажирського обслуговування» від 14 березня 2017 року № 34-05/1-11 передбачено наступні посадові обов`язки: п. 4.7 забезпечує цілісність та збереження прийнятого на зберігання багажу; п. 4.21 дотримується вимог організаційно-розпорядчих, організаційно- технологічних документів, вимог посадової інструкції.
Як було вже зазначено вище, ОСОБА_1 був ознайомлений з посадовою інструкцією прийомоздавальника багажу камери незапитаного багажу служби пасажирського обслуговування № 34-05/1-11 від 14 березня 2017 року та Технологією про порядок дій при виявленні знахідки, її зберіганні, обліку та видачі.
          ОСОБА_1 була оголошена догана наказом від 02 березня 2018 року за порушення вищевказаних вимог та на підставі наказу «Про проведення службового розслідування» № 01-07/1-33 від 16 січня 2018 року та акту про результати службового розслідування № 41-26-6 від 19 лютого 2018 року.
          Доводи апеляційної скарги стосовно порушення місячного строку для  застосування дисциплінарного стягнення, який на думку позивача почався з 01 лютого 2018 року, колегія суддів відхиляє, оскільки 01 лютого 2018 року було оформлено лише Акт перегляду відеозапису, а остаточна оцінка діям позивача, тобто виявлення проступку, надана Актом службового розслідування від 19 лютого 2018 року, як того вимагає  ч. 1 ст. 148 КЗпП України.
          Наполегливі твердження позивача про те, що зафіксовані на відеозаписі переміщення ним речей з валіз та отримання переміщених з валіз речей стосуються виключно продуктів харчування, не можуть бути прийняті апеляційним судом, оскільки жодним чином не підтверджуються наявними у розпорядженні суду доказами (покадровими знімками). Такі твердження розцінюються судом як обраний позивачем спосіб уникнути відповідальності за допущені порушення.    
 
Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що  районний суд дійшов вірних висновків про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про скасування дисциплінарного стягнення у виді догани.
 
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.
Розірвання трудового договору за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.
Звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).
Основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які, зокрема, одержують їх під звіт.
Таким чином, звільнення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України можливе лише спеціально визначеного кола працівників - працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності.
Верховний Суд України в п. 28 постанови Пленуму № 9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз`яснив, що  звільнення з підстав втрати довір`я (п. 2 ст. 41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір`я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов`язані з їх роботою.
Підставою для розірвання трудового договору у зв`язку з втратою довіри є здійснення працівником винних дій. Форма вини при цьому значення не має. Необережна вина працівника також може бути підставою для звільнення так, як і вина умисна. Однак, власник у разі спору зобов`язаний довести і факт порушення, і вину працівника.
 
У даній справі підставами для звільнення ОСОБА_1 з роботи з 18 квітня 2018 року у зв`язку з втратою довір`я до нього, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, були  Акт № 34-26/9-3 від 19 лютого 2018 року «Про проведення позапланової інвентаризації камери знахідок незапитаного багажу», в результаті проведення якої була виявлена нестача окулярів в футлярі, які ОСОБА_1 прийняв на зберігання 07 травня 2017 року, та акт № 41-26-10 від 20 березня 2018 року «Про проведення службового розслідування», яким комісія, що була створена Наказом генерального директора ДП «МА «Бориспіль» № 01-07/1-102 від 03 березня 2018 року, запропонувала керівництву ДП «МА «Бориспіль» розірвати трудовий договір з ОСОБА_1 у зв`язку з втратою довір`я до нього, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани та звільнення є подвійним застосуванням до нього дисциплінарних стягнень, що є порушенням ст. 61 конституції України, колегія суддів відхиляє як неприйнятні з огляду на таке.
Відповідно до роз`яснень абзацу першого п. 28 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, при  розгляді  справ  про  поновлення  на  роботі  осіб, звільнених  за  пунктами 2 і 3 ст.41 КЗпП, судам слід враховувати, що  розірвання  трудового  договору  з  цих  підстав  не є заходом дисциплінарного  стягнення  і тому вимоги статей 148, 149 КзпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не  поширюються.  Разом з тим при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту  вчинення  винних  дій  чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
 
Доводи апеляційної скарги позивача про помилковість висновку суду першої інстанції про те, що за позивачем обліковувались прийняті ним 07 травня 2017 окуляри, також не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення.
Як вже встановлено судом, 01 травня 2014 року ОСОБА_1   уклав з відповідачем договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, за яким позивач зобов`язався відповідати за незабезпечення ним схоронності матеріальних цінностей, переданих на його зберігання.
З акту виявлення знахідки від 07 травня 2017 року убачається, що валіза, в якій містились чорні шкіряні рукавиці, три пари взуття, одяг, пляшка з рідиною, туалетна вода та окуляри в футлярі, була прийнята на зберігання саме ОСОБА_1 , а п. 11.5 «Технології про порядок дій при виявленні знахідки, її зберігання, обліку та видачі» передбачено, що прийомоздавальники багажу камери знахідок КНБ СПО забезпечують схоронність прийнятих на зберігання знахідок.
Тому доводи апеляційної скарги позивача про те, що ОСОБА_1 не відноситься до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, також відхиляються апеляційним судом як безпідставні.
 
Твердження апеляційної скарги про те, що 19 грудня 2017 року ОСОБА_1 дістав із чужої валізи продукти харчування та знищив їх у встановленому порядку, також відхиляються апеляційним судом як не підтвердженні доказами. Показання свідка ОСОБА_3 про те, що ним була дана вказівка короткочасного зберігання продуктів харчування, що не обліковувались, на які у цій частині посилається позивач, не можуть бути доказом того, що ОСОБА_1 діставав з чужої валізи та виносив із камери знахідок саме продукти харчування. Водночас за правилами  ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.     
Доводи апеляційної скарги про те, що висновки актів інвентаризації є нелегітимними, оскільки інвентаризація проведена з порушенням Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань № 879, не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки речі у камері незапитаного багажу не обліковувались в бухгалтерському обліку підприємства, сама ж інвентаризація була проведена в межах службового розслідування  відповідно до наказу № 01-07-49 від 07 лютого 2018 року спеціально створеною комісією (т.2, а.с.14).  
Аргументи апеляційної скарги про те, що внаслідок зміни найменування посади позивача відбулася зміна істотних умов праці, тому роботодавець повинен був внести відповідні зміни до всіх документів, які регламентують трудові обов`язки, в тому числі до договору по повну матеріальну відповідальність, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно ч. 2 ст. 32 КЗпП України  не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров`я.
Судовим розглядом встановлено, що на підставі наказу від 12 січня 2018 року № 11-07/1-52/п позивача було переміщено до служби обслуговування в терміналах аеровокзального комплексу. При цьому, переміщення Позивача згідно з вказаним наказом здійснено у межах його спеціальності, кваліфікації та посади, обумовленої трудовим договором, а отже із дотриманням вимог ч. 2 ст. 32 КЗпП України.
Тому внаслідок прийняття наказу від 12 січня 2018 року № 11-07/1-52/п найменування посади Позивача змін не зазнало - посада так і носить найменування «прийомоздавальник багажу». Намагання ж позивача розширити найменування своєї посади за рахунок назви структурного підрозділу, до якого його було переміщено, є вочевидь безпідставним. До того ж, безпосередньо в укладеному з позивачем договорі про повну індивідуальну матеріальну відповідальність чітко вказано найменування його посади як «прийомоздавальник багажу».
 
Доводи апеляційної скарги щодо порушення районним судом розподілу тягаря доказування та твердження про те, що саме на роботодавці лежить обов`язок надати докази  фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку, відхиляються колегією суддів як необґрунтовані, оскільки відповідачем було надано достатньо письмових доказів на підтвердження наявності підстав для накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді догани та звільнення за втратою довіри. Натомість наявність обов`язку роботодавця надавати докази  фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку, не звільняє такого працівника від обов`язку надавати докази на підтвердження своїх заперечень відповідно до встановленого ст. 12 ЦПК України принципу змагальності у цивільному судочинстві.
Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить.
Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного  рішення  немає.
 
Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
 
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2019 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, визначених частинами другою та третьою статті 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складений 28 лютого 2020 року.

Головуючий                                                                                А. А. Пікуль
 
Судді                                                                                            Д. Р. Гаращенко
 
Т. О. Невідома