Ухвала
Іменем України 
13 січня 2020р.
м. Київ
Справа № 753/4/18
Провадження № 51-65 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого –        ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у судовому провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12017100020012138,
встановив:
 
За вироком Дарницького районного суду м. Києва від 21 лютого 2018 року,
 
ОСОБА_5 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
м. Цаленджиха Республіки Грузія, громадянина Грузії, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
 
засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено на нього обов`язки передбачені ст.76 КК України.
 
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року зазначений вирок місцевого суду залишено без змін.
Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за те, що він 16  листопада 2017 року о 17 годині 10 хвилин, знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , вступивши з невстановленою досудовим слідством особою у попередню змову, спрямовану на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням в житло з корисливих мотивів, діючи умисно, підійшли до вікна квартири АДРЕСА_4 , що на першому поверсі та скориставшись тим, що їх діями ніхто не спостерігає, за допомогою невстановлених досудовим слідством предметів пошкодили метало-пластикове вікно, після чого проникли в приміщення квартири, з якої викрали майно, яке належить потерпілій ОСОБА_6 , на загальну суму 5209, 50 грн, проте свій злочинний умисел ОСОБА_7 до кінця не довів, з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками поліції на місці вчинення злочину.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції. При цьому прокурор вважає, що судом не в повній мірі враховано обставини справи та дані про особу винного. Вказує, що суд не навів переконливих мотивів застосування ст. 75 КК України. Зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки апеляційний суд не перевірив належним чином доводи апеляційної скарги прокурора та не дав належної оцінки особі засудженого. Вважає, що виправлення та перевиховання винного можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі, та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
 
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення та кваліфікація його дій у касаційному порядку не оспорюються.
 
Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України, то колегія суддів дійшла наступного висновку.
 
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суду необхідно врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
 
Згідно з вимогами ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.
 
При призначенні покарання ОСОБА_8 та звільненні від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд дотримався зазначених вимог кримінального закону, застосував принцип індивідуалізації призначення покарання, визнав можливим виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства, навів у вироку переконливі підстави такого рішення, зазначивши, що за таких обставин буде досягнута мета покарання. 
 
Зокрема, приймаючи рішення про звільнення винного від відбування покарання з випробуванням, суд урахував, що хоча вчинений злочин, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, однак не заподіяв тяжких наслідків, засуджений повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, давав правдиві та послідовні покази як під час досудового розслідування кримінального провадження так і під час судового розгляду, позитивно характеризується, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, добровільно відшкодував моральну та матеріальну шкоду, у зв`язку з чим потерпіла не має до нього претензій та вважає, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства. Обставиною, що пом`якшує покарання зазначено – щире каяття та вказано на відсутність обставин, що обтяжують покарання.
 
З урахуванням всіх обставин справи, даних про особу винного,  рішення суду про призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 75 КК України належним чином вмотивовано, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових правопорушень.
 
Відсутність у ОСОБА_4 громадянства України та реєстрації не перешкоджає застосуванню до нього ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, які колегія суддів вважає достатніми для забезпечення належного контролю за його поведінкою.
 
З висновками суду першої інстанції обґрунтовано погодився і апеляційний суд, який переглянув вирок суду щодо ОСОБА_7 та залишив його без зміни. Ухвала відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України є законною, вмотивованою та обґрунтованою.
 
За таких обставин, на думку колегії суддів, призначене ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 75 КК України може призвести до позитивних змін в особистості засудженого та створить у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
 
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПКУкраїни, Суд
 
постановив:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у судовому провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_4 відмовити.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                        ОСОБА_3