ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/17825/19                                        Суддя (судді) першої інстанції: Вовк П.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
          04 лютого 2020 року                                                                      м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого - судді Земляної Г. В.
суддів:                    Парінова А. Б., Собківа Я. М.
за участю секретаря  Скидан С.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2019 року
у справі №640/17825/19 (розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження)
за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві
до відповідача Державного науково-виробничого підприємства "Захід"
про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :
У вересні 2019 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (надалі - ГУ ПФУ в м. Києві, позивач) з адміністративним позовом до Державного науково-виробничого підприємства "Захід" (надалі - ДНВП "Захід", відповідач), в якому позивач просив суд: стягнути з відповідача заборгованість на відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" в сумі 10974,49 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в частині пенсії, призначених відповідно до п. "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників) складений щодо колишніх працівників відповідача. ДНВП "Захід", яке є платником страхових внесків, перебуває на обліку у позивача та використовує працю найманих осіб, має обов`язок відшкодовувати витрати на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до п. "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". При цьому, відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, особам, які отримують пенсію на пільгових умовах за Списком № 1, повинно здійснювати ДНВП "Захід", як правонаступник Київської галузевої лабораторії № 110 оптичного інституту ім. С.І. Вавілова, м. Ленінград.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2019 року в задоволенні позовних вимог Головному управлінню Пенсійного фонду України в місті Києві - відмовлено у повному обсязі.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права. Апелянт зазначає, що відповідачем не надано розподільчих актів або балансу, які б спростовували ту обставину, що ДНВП "Захід" не є правонаступником обов`язків, зокрема і щодо обов`язку страхування, пов`язаних з діяльністю Київської лабораторії державного оптичного інституту ім. С.І. Вавілова та продовжував виплату по зобов`язанням свого попередника.
В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.
Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ДНВП "Захід" перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві.
У позивача обліковуються особи, які отримують пенсію, відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в частині пенсій, призначених відповідно до п. "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (Список 1).
Так, позивачем надано розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в частині пенсій, призначених відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників), яким відповідач повинен відшкодувати суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за Списком № 1 в розмірі 10974,49 грн.
Враховуючи, що відповідачем не відшкодовано суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що проаналізувавши вимоги Закону України "Про пенсійне забезпечення" в контексті правовідносин, що мали місце між позивачем і відповідачем, які аналогічні тим, що досліджуються в межах розгляду даної справи, Верховний Суд у своїй обов`язковій для врахування іншими судами постанові від 09 серпня 2019 року по справі №826/11900/15 встановив, що оскільки правонаступництва прав і обов`язків Київської лабораторії державного оптичного інституту ім. С.І. Вавілова на користь ДНВП "Захід" не відбулося, безпідставними є позовні вимоги пенсійного органу щодо стягнення з ДНВП "Захід" заборгованості на відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних в частині. 
Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ (надалі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (надалі - Закон № 1058-IV).
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. 
Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.
Згідно пункту 16 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Статтею 13 Закону № 1788-ХІІ визначено категорії осіб, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах.
За змістом пункту «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вбачається, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. 
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам.
Витрати на виплату та доставку пенсій, призначених особам, відповідно до пункту "а" частини 1 статті 13 Закону №1788-XII за списком №1 та списком №2, покриваються підприємствами та організаціями. При цьому обов`язок підприємств та організацій з відшкодування цих витрат, понесених Пенсійним фондом України після 01.01.2004, не пов`язаний з датою призначення такої пенсії чи часом набуття необхідного для цього пільгового стажу.
Апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що ДНВП "Захід" засноване на майні Київської галузевої лабораторії № 110 оптичного інституту ім. С.І. Вавілова, а тому є правонаступником останнього з усіма правами та обов`язками, колегія суддів не погоджується з даними твердженнями з наступних підстав.
Так, наказом Міністра оборонної промисловості СPCP і Президента Академії наук УРСР від 21.11.77 № 518/736 з метою розширення фронту робіт по використовуванню берилію в оптико-електронних системах у складі Державного оптичного інституту ім. С.І. Вавілова, м. Ленінград, була організована Київська галузева лабораторія № 110 «Технології зварювання, пайки, напилювання та виготовлення берилієвих елементів для оптично-механічних і оптично-електронних приладів і систем», яка знаходилась за адресою: м. Київ, бул. академіка Вернадського, 38.
Після проголошення Україною незалежності все коштовне єднання по обробці берилію було вивезено з території підприємства до Російської Федерації. Всі виробничі приміщення та територія підприємства були залишені в забрудненому берілійвмісними відходами стані, що створило підстави для можливого виникнення екологічної катастрофи у м. Києві. Кадрова та бухгалтерська документація нікому не передавались.
З 1991 року згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.1991 № 227 «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, що розташовані на території України» усе майно союзного підпорядкування переходить у відання органів державного управління України. Наказом Державного комітету Української PCP з оборонної промисловості і машинобудуванню від 14.11.1991 № 25 на базі споруд, комунікацій та території цієї лабораторії, що перейшли у державну власність, було створено госпрозрахункове виробниче підприємство «Захід» для забезпечення виконання «Програми з очищення корпусу спец досліджень і допоміжних споруд підприємства від забруднення берилієм». Підприємство підпорядковувалося Міністерству промислової політики України та фінансувалось за рахунок Державного бюджету України. З цього часу ДНВП «Захід» було включено до реєстру підприємств підвищеної небезпеки (р/н ПНО-01.32.2004.000.88.12, перший клас) та внесено до списку підприємств які не підлягають приватизації згідно Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації». У 1998 році підприємство було передано від Міністерства промислової політики України до сфери управління Київської міської державної адміністрації, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.12.1998 №1012-р.
В матеріалах справи міститься Наказ Державного комітету Української РСР по оборонній промисловості і машинобудуванню від 14 листопада 1991 року №25, яким створено госпрозрахункове виробниче підприємство «Захід» на базі Київської галузевої лабораторії Державного оптичного інституту ім. С.І. Вавілова. 
Крім того, Розділом 1.1 Загальних положень Статуту ДГВП «Захід» визначено, що воно створене на базі Київської галузевої лабораторії № 110 оптичного інституту ім. С.І. Вавілова, м. Ленінград.
Колегія суддів звертає увагу, що при створенні ДГВП «Захід» ніяких прав правонаступництва від Київської галузевої лабораторії № 110 оптичного інституту ім. С.І. Вавілова, м. Ленінград до створеного підприємства не передавалося, воно не є правонаступником Київської галузевої лабораторії № 110.
Так, рішенням Святошинського районного суду м. Києва у справі №759/6998/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 22 липня 2015 року, також встановлено той факт, що ДГВП «Захід» (правонаступником якого є ДНВП «Захід» відповідно до наказу Державного комітету УPCP по оборонній промисловості і машинобудуванню від 14 листопада 1991 року № 25 (п.1) було створено на матеріальній базі, тобто на базі матеріального активу (споруд, комунікацій та іншого майна, що перейшли у власність Української держави) Київської лабораторії державного оптичного інституту ім. С.І. Вавілова. Вказане не може свідчити про правонаступництво ДНВП «Захід» прав і обов`язків Київської лабораторії.
Колегія суддів звертає увагу, що постановою Верховного Суду від 09 серпня 2019 року по справі №826/11900/15 встановлено, що при утворенні ГРВП «Захід» ніяких прав правонаступництва від Київської галузевої лабораторії № 110 оптичного інституту ім. С.І. Вавілова, м. Ленінград до створеного підприємства не передавалось, тому нинішнє підприємство ДНВП «Захід» не є правонаступником, оскільки воно створене тільки на базі лабораторії.
Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлене законом.
Позивачем у свою чергу, жодних доказів на спростування відповідної інформації та доведення правомірності прийнятого рішення (вимоги про сплату боргу) суду не надано.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до положень частини 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб`єкта владних повноважень, який останнім в даному випадку не виконаний.
У свою чергу, приписами частини 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Враховуючи, що правонаступництва прав і обов`язків Київської лабораторії державного оптичного інституту ім. С.І. Вавілова на користь ДНВП «Захід» не відбулося, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а відтак підстав для про скасування рішення суду першої інстанції - відсутні.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Частиною 1 ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2019 року
- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Повний текст постанови буде складено в порядку визначеному ч. 3 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства.

Головуючий суддя:                                                                      Г.В. Земляна

Судді:                                                                                 А.Б. Парінов

                                                                                                    Я.М. Собків

Повний текст постанови складено 05 лютого 2020 року.