Постанова
Іменем України        
                    
20 лютого 2020 року                                                                     
м. Київ                                                                    
 
справа № 234/1320/16-ц
провадження № 61-17344св19 
                                                                                                                           
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М., 
 
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 , 
відповідач за первісним позовом - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 12 серпня 2019 року у складі колегії суддів: Кругової С. С., Маміної О. В.,            Пилипчук Н. П.
 
у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди і визнання договорів позики та іпотеки недійсними, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із зазначеним позовом, який уточнило у процесі розгляду справи, про стягнення солідарно з відповідачів на свою користь заборгованості за кредитним договором від 08 квітня 2004 року № 201М-04 в розмірі 148 171,25 грн.
ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним зустрічним позовом, який уточнив у процесі розгляду справи, та просив: визнати кредитний договір № 201М-04 та договір іпотеки від 08 квітня 2004 року недіючим з 27 листопада 2004 року; стягнути з банку на свою користь витрати на лікування в розмірі 1 000 грн, справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану його здоров`ю в розмірі 1 400 000 грн; справедливу сатисфакцію за позбавлення волі у вигляді «боргової кабали» в розмірі 160 000 000 грн; відновити його право на вільне розпорядження майном наступним шляхом: 1) зняття з його квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , обтяження, накладеного Третьою Краматорською державною нотаріальною конторою; витребування документів щодо права власності та технічний паспорт на квартиру від незаконного володіння ПАТ КБ «ПриватБанк» або визнання їх втраченими. 
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 27 лютого 2019 року у складі судді Довготько Т. М.  у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні первісного позову, місцевий суд виходив з того, що банком вже стягувалася з відповідачів сума заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 10 577,53 грн, про що свідчить рішення суду, яке набрало законної сили. Відмовляючи банку у задоволенні позову про стягнення відсотків за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано належних доказів на підтвердження обґрунтування щодо стягнення зазначеної суми з відповідачів. Наданий позивачем розрахунок не містить даних щодо чіткого періоду нарахування зазначених сум заборгованості, даних про те, чи входить до зазначених сум розмір заборгованості за відсотками та пені, стягнутих з відповідачів за рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 20 жовтня 2006 року.
ПАТ КБ «ПриватБанк» не пропустило позовну давність, оскільки вона була неодноразово перервана.
Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про визнання припиненими кредитного договору та договору іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що позивач за зустрічним позовом не довів позовних вимог в цій частині. Вимоги про зняття обтяження з квартири та витребування документів щодо права власності і технічний паспорт на квартиру або визнання їх втраченими є похідними, тому не підлягають задоволенню за безпідставністю.
Зустрічні позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження наявності причинного зв`язку між завданою йому шкодою та протиправними діями банку щодо нього, а також вини ПАТ КБ «ПриватБанк» у завданні йому будь-якої шкоди.
У березні 2019 року ОСОБА_1 подав заяву про перегляд заочного рішення                            від 27 лютого 2019 року.
Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 29 березня 2019 року у прийнятті заяви ОСОБА_1 відмовлено. Роз`яснено ОСОБА_1 право на перегляд справи та оскарження судового рішення в апеляційному порядку шляхом подання до Харківського апеляційного суду апеляційної скарги на рішення Московського районного суду міста Харкова від 27 лютого 2019 року.
Відмовляючи у прийнятті заяви ОСОБА_1 , місцевий суд виходив з того, що ця цивільна справа не була розглянута в порядку Глави 11 ЦПК України, якою врегульовано питання заочного розгляду справи, та, відповідно, за результатами її розгляду судом                  27 лютого 2019 року не ухвалювалося заочне рішення, а було ухвалено рішення в загальному порядку.
27 травня 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Московського районного суду міста Харкова від 27 лютого 2019 року.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 12 серпня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження у цій справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 27 лютого 2019 року.
Ухвала мотивована тим, що судом відмовлено у прийнятті заяви про перегляд заочного рішення саме з тих підстав, що судове рішення не є заочним. Що стосується дати отримання судового рішення, то дійсно колегією суддів зазначено дві дати                                       як 09 березня, так і 14 березня 2019 року, але залишаючи апеляційну скаргу без руху апеляційним судом було запропоновано надати заяву про поновлення строку із зазначенням поважних причин саме з 14 квітня до 23 травня 2019 року. Проте відповідач не навів за вказаний період будь-яких поважних причин строку на апеляційне оскарження.    
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У вересні 2019 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на ухвалу Харківського апеляційного суду від 12 серпня 2019 року, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції як незаконну, та таку, що перешкоджає доступу до суду.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що 23 травня 2019 року він подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, а 18 серпня 2019 року - на виконання вимог апеляційного суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження на підставі статей 287, 354 ЦПК України.
Оскаржувана ухвала постановлена неповноважною колегією, оскільки саме ця колегія вже розглядала у цій справі апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, яка подається окремо від рішення.  
 
Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано
 
Фактичні обставини справи, встановлені апеляційним судом
Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 27 лютого 2019 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено повністю. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди та визнання договорів позики та іпотеки недійсними відмовлено повністю.
Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 29 березня 2019 року у прийнятті заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 27 лютого 2019 року у цивільній справі № 234/1320/16-ц відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, яка ухвалою апеляційного суду від 29 травня 2019 року була залишена без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам Закону України «Про судовий збір» та відсутністю клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
18 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та клопотанням про звільнення від сплати судового збору.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 17 липня 2019 року клопотання                 ОСОБА_1  про поновлення строку задоволено частково. Продовжено строк для виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги на рішення Московського районного суду міста Харкова від 27 лютого 2019 року без руху на 10 днів з дня отримання відповідачем цієї ухвали. Роз`яснено ОСОБА_1 про необхідність надання апеляційному суду протягом 10 днів з дня отримання цієї ухвали заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Московського районного суду міста Харкова від 27 лютого 2019 року із зазначенням інших причин його пропуску, а саме за період з 14 квітня 2019 року до 23 травня 2019 року і що у іншому випадку у відкритті апеляційного провадження на рішення Московського районного суду міста Харкова від 27 лютого 2019 року буде відмовлено.
На виконання ухвали апеляційного суду від 17 липня 2019 року відповідачем надано заяву, в якій він просив змінити ухвалу від 17 липня 2019 року та поновити строк на апеляційне оскарження рішення Московського районного суду міста Харкова                                від 27 лютого 2019 року, посилаючись на те, що в ухвалі Московського районного суду м. Харкова від 29 березня 2019 року про відмову у перегляді заочного рішення йому роз`яснено право на перегляд справи та апеляційне оскарження рішення шляхом подання до Харківського апеляційного суду апеляційної скарги на рішення у справі, яким він скористався 23 травня 2019 року.
Апеляційним судом також встановлено, що ОСОБА_1 було роз`яснено право на оскарження судового рішення, але в загальному порядку, а не як заочного.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 20 грудня 2019 року відкрито провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Московського районного суду міста Харкова.
09 січня 2020 року справа № 234/1320/16-ц надійшла до Верховного Суду.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин другої, третьої статті 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
У Рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України»                 від 03 квітня 2008 року (заява N 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (параграф 46 рішення.
Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Чинний ЦПК України обмежує дискреційні повноваження апеляційного суду стосовно часу поновлення строків на оскарження судового рішення.
Відмова у відкритті апеляційного провадження у даному випадку не обмежує право учасника справи на доступ до суду, оскільки таке обмеження права на апеляційне оскарження передбачено законом, і є пропорційним його легітимній меті сприяти добросовісній процесуальній поведінці учасників судового засідання та дотримання принципу правової визначеності.
Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не навів будь-яких поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження за період з 14 квітня до 23 травня 2019 року.
Також правильним є висновок апеляційного суду про те, що ОСОБА_1 помилково вважав ухвалу суду від 29 березня 2019 року такою, що відмовлено йому у перегляді заочного рішення, після чого настають наслідки частини четвертої статті 287 ЦПК України.
Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що оскаржувана ухвала постановлена неповноважною колегією, оскільки саме ця колегія вже розглядала у цій справі апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, яка подається окремо від рішення, не заслуговують на увагу, оскільки відсутні підстави, передбачені положеннями статті 37 ЦПК України для недопустимості повторної участі судді в розгляді справи.
Частиною третьою статті 406 ЦПК України визначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського апеляційного суду від 12 серпня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
                                                                   
Судді:	І. В. Литвиненко	
 	 	
 	В. С. Висоцька	
 	 	
 	І. М. Фаловська