РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 лютого 2020 року м. Рівне
Справа № 564/2260/19
Провадження № 22-ц/4815/211/20
Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.
секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:
позивачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідачі – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітет Малолюбашанської сільської ради Костопільського району Рівненської області,

за участю: представника позивачів-адвоката Цуняка В.Й.,
представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Євгеюка О.Є.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Костопільського районного суду Рівненської області від 6 грудня 2019 року в складі судді Цвіркуна В.С., постановлену в м. Костопіль, 
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які діють в своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Малолюбашанської сільської ради Костопільського району Рівненської області про визнання договору дарування недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину.
5.12.2019 року до суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якій вони просили суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом заборони ОСОБА_4 , Малолюбашанській сільській раді Костопільського району Рівненської області та іншим (в тому числі державним та приватним реєстраторам), вчиняти будь-які дії щодо оформлення/затвердження технічної документації/, реєстрації земельної ділянки, кадастровий номер: 5623485001:01:001:0052, 0,25 га, за адресою АДРЕСА_1 .
Заяву мотивували тим, що предметом позову у даній справі є визнання недійсним договору дарування будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , та в разі не здійснення заборони на будь-які дії щодо затвердження технічної документації /реєстрації земельної ділянки, на якій розташоване вказане будинковолодіння, ОСОБА_4 , матиме можливість в будь-який час її зареєструвати та відчужити, що унеможливить виконання рішення суду в подальшому, та практично змусить їх повторно звернутися до суду з відповідним позовом про визнання недійсним договорів про відчуження земельної ділянки.
Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 6 грудня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що заявниками не зазначено, яким саме чином невжиття заходів забезпечення позову відносно земельної ділянки може утруднити виконання рішення суду щодо визнання недійсним договору дарування домоволодіння по АДРЕСА_1 .
В поданій апеляційній скарзі позивачі покликаються на незаконність та необґрунтованість ухвали суду в зв`язку з порушенням норм процесуального права.
Зазначають, що у разі не вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_4 матиме можливість в будь-який час зареєструвати земельну ділянку та відчужити її на користь інших осіб, в тому числі інших відповідачів, що в подальшому унеможливить виконання рішення суду, у разі його задоволення, та фактично змусить їх повторно звертатись до суду з відповідним позовом про визнання не дійсним договору про відчуження земельної ділянки, оскільки приписами ст.120 ЗК України та ст. 377 ЦК України закріплюється принцип цілісності будинковолодіння та земельної ділянки, на якій цей об`єкт розташований. 
Вважають, що тривале не проведення ОСОБА_4 реєстрації земельної ділянки кадастровий №5623485001:01:001:0052 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно підтверджує саме недобросовісні наміри останнього.
З наведених підстав просять оскаржувану ухвалу скасувати, а питання про забезпечення позову передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Відзив на апеляційну скаргу не поданий.
Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Так, ч.1ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
При цьому, частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Також заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.
Із позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять суд визнати недійсним договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , укладений 31.01.2019 року, а також скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 31.01.2019 року індексний номер 45313133 щодо реєстрації за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 права власності на Ѕ частину вказаного житлового будинку з надвірними будівлями за кожним.
Таким чином, позивачі не ставили на розгляд суду жодної з вимог, які, у разі їх задоволення, без вжиття зазначених заходів забезпечення позову, унеможливить чи ускладнить виконання судового рішення за заявленими немайновими вимогами, адже для його виконання, достатнім є лише судове рішення, що набрало законної сили.
У заяві про забезпечення позову заявниками не наведено, яким саме чином не вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_4 , Малолюбашанській сільській раді Костопільського району Рівненської області та іншим особам (в тому числі державним та приватним реєстраторам), вчиняти будь-які дії щодо оформлення/затвердження технічної документації/, реєстрації земельної ділянки може ускладнити або призвести до неможливості виконання судового рішення про визнання недійсним договору дарування житлового будинку, який розташований на такій земельній ділянці.
За наведеного, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову у даній справі.
Крім того, як правильно було враховано судом першої інстанції, ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 18.09.2019 року за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вже було забезпечено позов у даній справі та заборонено відчуження житлового будинку із надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , до вступу рішення суду в закону силу.
Доводи позивачів про те, що не забезпечення даного позову в зазначений ними спосіб, унеможливить виконання рішення суду, у разі його задоволення, тому що відповідач ОСОБА_4 має реальну можливість у будь-який час зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку кадастровий №5623485001:01:001:0052 та її відчужити, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки правовий інститут забезпечення позову не може вирішувати усі правовідносини між сторонами або захищати усі без виключення права сторін від їх можливого порушення. Єдиною метою для забезпечення позову є не захист усіх прав і інтересів сторін, а виключно забезпечення можливості виконання рішення суду у разі задоволення позову, за таких умов забезпечення позову застосовується у разі потенційного ризику неможливості виконання рішення суду, в незалежності від волі боржника. В даному випадку наявність такого ризику не доведено, а тому підстав для забезпечення позову не встановлено.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, оскаржувана ухвала відповідає вимогам процесуального закону, а тому підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Костопільського районного суду Рівненської області від 6 грудня 2019 року залишати без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлено 11 лютого 2020 року.

Судді:                                                                                             Бондаренко Н.В.
        
                                                                               Боймиструк С.В.

                                                                               Ковальчук Н.М.