КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа   № 361/3239/19                                                                                                   Головуючий у суді першої інстанції: Радзівіл А.Г.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2968/2020                                    Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
             17 лютого 2020 року          Київський апеляційний суд в складі  колегії суддів судової палати в цивільних справах
 
                          Головуючого                      Волошиної В.М.
                          Суддів                                 Мостової Г.І., Слюсар Т.А.
                          при секретарі                     Маличівській Н.В. 
 
             Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області про відшкодування моральної шкоди.
 
             Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної  скарги, колегія суддів, - 
 
в с т а н о в и л а :
 
            08 травня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області про відшкодування моральної шкоди. Просив визнати протиправною бездіяльність Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Київській області та зобов`язати вчинити дії шляхом винесення відповідної постанови про зняття арешту з майна боржника та оголошення дозволу на його відчудження,також просив стягнути моральну (немайнову ) шкоду, заподіяну внаслідок порушення його прав, свобод та законних інтересів з Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у розмірі 54312 грн. 00 коп. 
            Позовні вимоги  мотивовані тим, що у виконавчому провадженні Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Київській області знаходився виконавчий лист № 2-2352/10 від 25 серпня 2010 року виданий Броварським міськрайонним судом Київської області щодо стягнення із нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 у розмірі 1/8 частки усіх видів доходів до досягнення нею повноліття.
           У зв`язку із заборгованістю (яка утворилась після березня 2014 року внаслідок подій на Сході України та особливостей проходження ним військової служби у Збройних Силах України в цей період) щодо виплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 та на виконання вимог ЗУ "Про виконавче провадження" для забезпечення виконання рішення суду, державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ була винесена Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04 жовтня 2016 року № 36244.
           З 01 березня 2018 року заборгованість зі сплати періодичних платежі (аліментів) погашена в повному обсязі та головним бухгалтером Міністерства оборони України щомісячно відраховуються кошти (аліменти) з його заробітної плати на утримання дочки, про що він проінформував державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ Марченко Я.В. та надав відповідні документи.
           Разом з тим, станом на 01 травня 2019 року, посадові особи Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ всупереч вимогам ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження", внаслідок бездіяльності, відповідну Постанову про зняття арешту з майна боржника та оголошення дозволу на його відчуження не винесли. Зазначав, що 17 травня 2018 року він звернувся до відповідача з листом-скаргою, в якому обґрунтував та виклав свою правову позицію щодо правомірності зняття арешту з майна, яке йому належить на праві приватної власності.
           Однак, 10 жовтня 2018 року  у листі вдповіді йому було відмовлено у винесенні постанови та надано рекомендацію щодо звернення до суду для захисту своїх прав та інтересів у відповідності до п. 1 ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження". Зазначав, що з метою досудового врегулювання спору, натомість  повторно звертався до ВДВС з листом від 07 листопада 2018 року з вимогою винести вмотивовану постанову про зняття арешту із майна боржника та оголошення дозволу на його відчуження, з направленням копії сторонам виконавчого провадження, в якому детально обґрунтував та виклав свою правову позицію.
           Між тим, на момент подання позову до  районного суду так і не отримав від ВДВС відповіді.
          Обгрунтовуючи моральну шкоду зазначав, що все це призвело до сильних душевних хвилювань та психологічних страждань, що мали наслідком виникнення фізичного болю (дискомфорт у лівій половині грудної клітки), швидкої втоми та нестійкого сну. Також, наслідком вище зазначеної ситуації для позивача стало періодичне підвищення артеріального тиску та головний біль, що негативно позначилося на функціональному стані під час виконання своїх службових обов`язків на роботі та в повсякденній діяльності.
          Після чергового звернення за медичною допомогою та за результатами проведеної ехокардіографії позивач вказував, що в нього виявили утворення іліопатичного пролапсу передньої стулки мітрального клапану з регургітацією 1 ступеню і пролапсу стулок трикуспідального клапану з регургітацією 1 ступеня, які мають тенденцію до збільшення.
          Разом з тим, наявність чинної постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04 жовтня 2016 року № 36244 та відмова відповідача її скасувати створювали соціальну напругу в його сім"ї, у відносинах з дружиною, яка спричиняла на позивача моральний тиск щодо потенційної втрати квартири внаслідок її конфіскації та подальшої реалізації, і як наслідок численні сварки та конфлікти між подружжям, а також, що головне - втрачається взаєморозуміння та взаємоповага.
         Відзначив, що зважаючи на протиправну бездіяльність відповідача з 01 березня 2018 року по квітень 2019 року моральна шкода  має становити 54312 грн. 00 коп. На підставі викладеного просив задовольнити позовні вимоги.16 вересня 2019 року позовні вимоги збільшені позивачем до 73090,50 грн.
 
          04 червня 2019 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області роз`єднано позовні вимоги. Позовні вимоги в частині визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії виділено в самостійне провадження.
 
          Рішенням  Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 до Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн. В іншій частині позову відмовлено.
 
          Не погодившись із рішенням суду позивач ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права в частині  неповного встановлення та неправильності  установлення всіх обставин, які мають значення для вирішення справи. Не враховано характеру протиправної бездіяльності відповідача, обсягу та тривалості душевних хвилювань і психологічних страждань. Вважає зазначене рішення не є належним чином вмотивоване і обґрунтоване. При ухваленні рішення про часткове задоволення позовних вимог судом не враховано стану здоров`я позивача, медичні документи та тривалість страждань, а також невмотивовано рішення щодо зменшення розміру моральної шкоди. При цьому  акцентував увагу на Постанові Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, Конвенції про захист прав і основних свобод людини, Конституції України. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. 
 
          Відповідач Броварський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області    у визначений ухвалою суду строк, не скористався  процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
 
          У судове засідання 17 лютого 2020 року Київського апеляційного суду відповідач Броварський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області свого представника для участі у справі не направив.   
 
          Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
 
          Виходячи з вимог частини 1 статті 44 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті  371 ч.1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 120 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2  ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку відповідача Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області  в судове засідання, який про час та місце розгляду справи  повідомлений , причину неявки суду не повідомив, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.  
 
          Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
 
         Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрутованість рішення суду першої інстанції в межа доводів та вимог апеляційної скарги.
         Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
 
         При ухваленні рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини. 
 
         27 вересня 2017 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області в задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення старшого виконавця державної виконавчої Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області Гордієнко Наталії Іванівни про визнання постанови державного виконавця незаконною та зобов`язання вчинити дії - відмовлено.
 
         Зазначеною ухвалою суду  встановлено, що 18 червня 2010 року Броварським міськрайонним судом Київської області винесено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі 1/5 частки усіх видів його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 квітня 2010 року щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. 
 
         25 серпня 2010 року Броварським міськрайонним судом Київської області на підставі вищезазначеного рішення видано виконавчий лист.
 
         Згідно довідки-розрахунку від 29 квітня 2016 року № 12271, станом на 01 квітня 2016 року заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 становить 37837,88 грн.
 
         Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2016 року змінено розмір стягуваних із ОСОБА_1 аліментів, а саме: стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/8 частки усіх видів його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
 
         Постановою старшого державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Київській області Гордієнко Н.І. від 19 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2352/10, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області 25 серпня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/5 частки усіх видів його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 квітня 2010 року щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.
 
         04 жовтня 2016 року постановою старшого виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області Гордієнко Н.В. накладено арешт на все майно, що належить боржнику, заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_1 лише в межах суми боргу. Арешт накладений з моменту надходження постанови.
 
         Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта та накладено арешт на майно, а саме квартиру власником якої є ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
 
          14 листопада 2016 року старшим державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Київській області Гордієнко Н.І. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника після відрахування податків в розмірі 50% пропорційно 12,5% на погашення боргу по сплаті аліментів у розмірі 37837,88 грн. та 37,5% (тобто 1/8) на щомісячні платежі, щомісячно до повного погашення боргу, починаючи з дня призначення на посаду і до повноліття дитини, згідно виконавчого документу.
 
          04 липня 2017 року за № 30317 головному бухгалтеру Департаменту фінансів Міністерства Оборони України направлена вимога державного виконавця надати звіт про відрахування з заробітної плати боржника за період з 01 квітня 2016 року по 01 липня 2017 року.
 
          20 липня 2017 року за № 248/3/8/429 Департаментом фінансів міністерства оборони України на адресу ВДВС направлений звіт про здійсненні відрахування та виплати за постановою ВП № 52266236 виданої за виконавчим документом № 2-2352/10 від 25 серпня 2010 року за період з 01 лютого 2017 року по 30 червня 2017 року щомісячно було стягнуто аліментів на суму 5604 грн. 09 коп.
 
          31 липня 2017 року за № 30396 ОСОБА_1 направлений лист роз`яснення про не можливість вирахувати станом на 31 липня 2017 року боргу у зв`язку із відсутністю бухгалтерських звітів про відрахування з заробітної плати боржника.
 
          16 серпня 2017 року за № 30477 на адресу головного бухгалтера Департаменту фінансів міністерства оборони України державним виконавцем Гордієнко Н.І. направлена вимога про надання звіту за період з 01 квітня 2016 року по 01 липня 2017 року для повного та достовірного розрахунку. А також повторно направлена вимога про надання звіту про відрахування з заробітної плати за період з 01 квітня 2016 року по 01 лютого 2017 року.
 
          18 вересня 2017 року на адресу Броварського міськрайонного ВДВС головного територіального управління юстиції у Київській області на № 30477 від 16 серпня 2017 року направлений лист, в якому зазначається, що відрахування за зазначеним виконавчим листом з січня 2017 року проведені на загальну суму 44388 грн. 80 коп., а саме: борг 33291 грн. 60 коп., поточні аліменти - 11 097 грн. 20 коп.
           Також зазначено, що утримання боргу за період з 01 квітня 2016 року по 01 липня 2017 року не проводилось у зв`язку з не погашенням боргу відповідно Постанови Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ВП № 52266286 від 14 листопада 2016 року.
           До вказаного листа доданий також звіт за № 248/3/8/560/1 від 18 вересня 2017 року Департаментом фінансів міністерства оборони України на адресу ВДВС направлений звіт про здійсненні відрахування та виплати за постановою ВП № 52266236 виданої за виконавчим документом № 2-2352/10 від 25 серпня 2010 року за період з 01 лютого 2017 року по 30 серпня 2017 року сума відрахувань по сплаті аліментів складало щомісячно 5604 грн. 09 коп.
 
           17 травня 2018 року на адресу ВДВС надійшла скарга від ОСОБА_1 із вимогою винести постанову про зняття арешту із майна боржника та оголошення дозволу на його відчуження, з направленням копії сторонам виконавчого провадження.
 
            29 травня 2018 року за № 10118 на адресу ОСОБА_1 направлений лист якому зазначається, що вирішити питання щодо зняття арешту з майна ОСОБА_1 в межах відкритого виконавчого провадження не виявляється можливим в зв`язку з п.7 ст.59 ЗУ "Про виконавче провадження". ОСОБА_1 роз`яснено, що він має можливість звернутися до відповідного суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту в порядку п.1 ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження".
 
            08 червня 2018 року за № 25521 державним виконавцем Марченко Я.В. на адресу головного бухгалтера Департаментом фінансів міністерства оборони України направлена вимога терміново надати звіт про відрахування з боржника за період з 01 вересня 2017 року по 01 червня 2018 року.
 
             02 липня 2018 року за № 248/3/8/372 Департаментом фінансів міністерства оборони України на адресу ВДВС направлений звіт про здійсненні відрахування та виплати за постановою ВП № 52266236 виданої за виконавчим документом № 2-2352/10 від 25 серпня 2010 року за період 01 вересня 2017 року по 30 червня 2018 року. Як вбачається із вказаного звіту з вересня 2017 року по грудень 2017 року сума відрахованих аліментів складала 5548 грн. 60 коп., за січень 2018 року 5392 грн. 87 коп., надалі з лютого 2018 року по травень 2018 року в розмірі 1526 грн. 19 коп.
 
             24 липня 2018 року на адресу Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві направлено доручення про проведення перевірки правильності відрахувань із заробітної плати боржника в частині розмірів та строків відрахувань та направлення звітів про проведення відрахувань.
 
             10 жовтня 2018 року № 46132 на адресу ОСОБА_1 направлений лист в якому зазначається, що вирішити питання щодо зняття арешту з майна ОСОБА_1 в межах відкритого виконавчого провадження не виявляється можливим в зв`язку з п.7 ст.59 ЗУ "Про виконавче провадження". ОСОБА_1 роз`яснено, що він має можливість звернутися до відповідного суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту в порядку п.1 ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження".
 
             24 жовтня 2018 року за № 248/3/8/615 Департаментом фінансів міністерства оборони України на адресу ВДВС направлений звіт про здійсненні відрахування та виплати за постановою ВП № 52266236 виданої за виконавчим документом № 2-2352/10 від 25 серпня 2010 року за період з 01 червня 2018 року по 30 вересня 2018 року за кожен місяць в розмірі 1626 грн. 50 коп.
 
            Згідно довідки виданої Департаментом фінансів Міністерства Оброни України про здійснені відрахування та виплати, здійснені із грошового забезпечення ОСОБА_1 від 19 листопада 2019 року за № 248/3/8/1351 д. за постановою ВП № 52266236 виданої за виконавчим документом № 2-2352/10 від 25 серпня 2010 року за період з 01 січня 2017 року по 31 жовтня 2019 року, здійснювались відрахування за період з 01 січня 2017 року по січень 2018 року включно із врахуванням 37,5 % заборгованості по сплаті аліментів та 12,5 % щомісячно суми аліментів, а з лютого 2018 року по жовтень 2019 року здійснювались відрахування із заробітної плати лише в розмірі стягуваних аліментів 12,5 % щомісячно. (а.с. 147-148).
 
           Таким чином, із вищенаведеного вбачається, що постанова від 14 листопада 2016 року старшого державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Київській області Гордієнко Н.І. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника після відрахування податків в розмірі 50% пропорційно 12,5% на погашення боргу по сплаті аліментів у розмірі 37837,88 грн. та 37,5% (тобто 1/8) на щомісячні платежі, щомісячно до повного погашення боргу, починаючи з дня призначення  і до повноліття дитини, згідно виконавчого документу, - виконана Міністерством Оборони України в повному обсязі, оскільки після погашення боргу, а саме з лютого 2018 року розмір стягуваних аліментів склав 1/8 (12,5 %) частки від заробітку боржника ОСОБА_1 і продовжує стягуватись. На неодноразові вимоги державного виконавця про надання довідки про нарахування та виплату заробітної плати боржнику ОСОБА_1 за період з 01 квітня 2016 року по 01 липня 2017 року, ще 18 вересня 2017 року на адресу Броварського міськрайонного ВДВС головного територіального управління юстиції у Київській області за № 30477 від 16 серпня 2017 року направлений лист, в якому окрім сплачено суми боргу в розмірі 33291 грн. 60 коп. зазначається, що утримання боргу за період з 01 квітня 2016 року по 01 липня 2017 року не проводилось у зв`язку з не погашенням боргу відповідно постанови Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ВП № 52266286 від 14 листопада 2016 року, але надалі із поданих звітів вбачається, що з січня 2017 року із заробітної плати почали стягувати як заборгованість по аліментам, так і щомісячні платежі.
 
           07 листопада 2018 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із вимогою про винесення вмотивованої постанови про зняття арешту з майна боржника та оголошення дозволу на його відчуження, з направленням її копії сторонам виконавчого провадження. Про вжиті заходи просив повідомити його письмово. (а.с. 67).
 
           08 листопада 2019 року старший державний виконавець Попович А.Ю. направлена вимога головному бухгалтеру Департаменту фінансів Міністерства Оборони України надати до відділу довідку про нарахування та виплату заробітної плати боржнику ОСОБА_1 за період з 01 квітня 2016 року по 01 липня 2017 року. Та терміново надати звіт про відрахування з заробітної плати боржника ОСОБА_1 за період з 01 липня 2018 року по 01 листопада 2019 року.(а.с. 45-46).
 
           26 листопада 2018 року № 54102 на адресу ОСОБА_1 направлений лист в якому зазначається, що вирішити питання щодо зняття арешту з майна ОСОБА_1 в межах відкритого виконавчого провадження не виявляється можливим в зв`язку з п.7 ст.59 ЗУ "Про виконавче провадження". ОСОБА_1 роз`яснено, що він має можливість звернутися до відповідного суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту в порядку п.1 ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження". (а.с. 66)
 
            Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
            До ч.1 та п.9 ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
 
           Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 11 вересня 2013 року (справа №6-48цс13), при відшкодування моральної шкоди, завданої особі незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби, застосуванню підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: ст.56 Конституції України, ст.ст. 23, 1167, 1173 ЦК України та ст.11 Закону України від 24 березня 1998 року №202/98-ВР "Про державну виконавчу службу".
 
            Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
 
             Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови від 01 листопада 1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" роз`яснив, що суди мають суворо додержувати передбаченого ст.56 Конституції права особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
 
           У рішенні від 03 жовтня 2001 №12-рп/2001 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 32 Закону України "Про  Державний бюджет України на 2000 рік" та статті 25 Закону України "Про Державний бюджет України на 2001 рік" (справа про відшкодування шкоди державою) Конституційний Суд дійшов висновку, що Конституція України гарантує громадянам у таких випадках право на відшкодування шкоди за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів (статті 56, 62).
 
          У пункті 10-1 постанови від 31 березня 1995 року №4  "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що судам слід мати на увазі, що при встановленні  факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави.
 
           Таким чином встановлено, що Конституція України та відповідні нормативно-правові акти  гарантують, що шкода, заподіяна незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню за рахунок держави.
 
           Згідно із ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
           Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
           Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
           Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
            Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
            Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
           Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
 
           Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.
 
            За змістом статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
 
           Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).
 
           У постанові Верховного Суду від 18.12.2019  у справі №522/7218/16-ц зазначено, що ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
 
           При розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, Законів України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та «Про виконавче провадження», а також з положень статей 1173, 1174 ЦК України, і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.
 
            Статтею 43 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) установлено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.
 
             Згідно з пунктом 8 частини першої статті 7, частини другої статті 23 БК України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
 
            Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 N 215, Казначейство у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства, а також дорученнями Кабінету Міністрів України і Міністра фінансів (п. 2).
             Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 N 845.
 
            Статтею 25 БК України установлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Списання грошових коштів проводиться держказначейством з відповідного казначейського рахунку.
 
           Покладаючи відшкодування завданої шкоди на державу суд зобов`язує Державну казначейську службу України як центральний орган виконавчої  влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з казначейського рахунку, що відповідає визначеній законодавством процедурі.
 
           У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16 вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.
 
           Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн суд першої інстанції виходив із характеру, обсягу та тривалості заподіяних позивачу моральних страждань, характеру бездіяльності державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області і що такої суми буде достатньо для відновлення втрат немайнового характеру, викликаних неправомірною бездіяльністю відповідача. Також суд вважав, що грошовий еквівалент моральної шкоди слід покласти на Броварський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області.
 
           Проте, з такими висновками суду погодитись  не можна   виходячи з наступного.
 
           У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:
1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
           Разом з тим, рішення суду не в повній мірі відповідає вимогам вищезазначеної норми, при його ухваленні суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.
 
          Статтею 376 ЦПК України виписано підстави для скасування судового рішення повністю  або частково  та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.
           Частина 2 ст. 376 ЦПК України визначає, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається:неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або не застосування закону, який підлягав застосуванню.
           Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
 
           Розглядаючи спір суд першої інстанції прийшов до висновку, що державним виконавцем допущена бездіяльність щодо не вирішення питання про зняття арешту із майна боржника з березня 2018 року, тобто часу коли повністю погашена заборгованість по періодичним платежам і вважав, що в такому випадку  моральну шкоду слід стягнути з Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області. 
 
           При цьому суд першої інстанції, встановивши, що відповідачами  одначас  з Броварським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області, повинна бути Державна казначейська служба України, але не звернув на це уваги і помилково прийшов до висновку про стягнення моральної шкоди з Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області. 
 
           Відповідно до п.4 ч.2 ст. 197 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) у підготовчому засіданні суд вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову,якщо ці питання не були вирішені раніше.
 
         За правилами ч.1 ст. 51 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
 
          Втім судом першої інстанції, в порушення статей  51, 197 ЦПК України  (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) не вирішено питання щодо складу осіб, які мають брати участь у розгляді справи, а апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості усунути такі недоліки.
 
            Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що рішення суду слід скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову в зв`язку з пред`явленням позову  лише до одного відповідача.
 
            Колегія суддів судової палати вважає, що оцінка доводів апеляційної скарги є передчасним, оскільки вони можуть бути предметом розгляду при новому розгляді справи у суді.
 
           Керуючись ст. ст.   376, 382, 383, 384  ЦПК України, колегія суддів ,-   
  
п о с т а н о в и л а :
 
           Апеляційну  скаргу ОСОБА_1   задовольнити частково.    
 
           Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2019 року  скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.
 
           Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення,  зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
           Повний текст судового рішення складено 21 лютого 2020 року.

                                                      Головуючий:
 
                                                      Судді: