ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/22016/19                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Мазур А.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  02 березня 2020 року                                                                                         м. Київ

          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді          Парінова А.Б.,
суддів:                    Беспалова О.О.,
Ключковича В.Ю.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Київській області, експерта державної експертизи Головного управління Держгеокадастру в Київській області Ракарчук Світлани Анатоліївни  про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
          До  Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Держгеокадастру в Київській області, експерта державної експертизи Головного управління Держгеокадастру в Київській області Ракарчук Світлани Анатоліївни, в якому просив суд:
- визнати протиправною дію експерта державної експертизи Головного управління Держгеокадастру в Київській області Ракарчук Світлани Анатоліївни, щодо викладення зауважень у пункті 9 Висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 27.03.2019 № 3121/82-19; 
- зобов`язати експерта державної експертизи Головного управління Держгеокадастру в Київській області Ракарчук Світлану Анатоліївну повторно розглянути його проект землеустрою та видати йому позитивний висновок про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2019 року даний адміністративний позов було повернуто позивачу на підставі п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, оскільки останній звернувся з даним позовом після закінчення строків, установлених законом та причини викладені ним у клопотанні про поновлення процесуальних строків визнані судом не поважними. 
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд її скасувати та направити справу для продовження судового розгляду до суду першої інстанції.
На думку скаржника, спірна ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2019 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції 07 листопада 2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання протиправними дій відповідача щодо викладення зауважень у пункті 9 Висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 27.03.2019 № 3121/82-19 та зобов`язання останнього повторно розглянути його проект землеустрою та видати йому позитивний висновок про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2019 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків, зокрема, шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного строку на звернення з даним позовом та доказів на підтвердження викладених у заяві обставин, зокрема, щодо існування дійсних, істотних обставин, що об`єктивно перешкоджали позивачеві звернутись до суду із адміністративним позовом в межах строку, визначеного ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
На виконання вимог зазначеної ухвали позивачем було подано клопотання відповідно до змісту якого останній зазначає, що про порушення своїх прав оскаржуваними рішеннями відповідача він дізнався лише 18 червня 2019 року, коли його уповноважений представник отримав Висновок про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 27.03.2019 № 3121/82-19, що був надісланий останньому розробником проекту землеутрою. На підтвердження вказаних обставин позивачем було подано до суду копію довіреності, якою він уповноважує третю особу на представництво його інтересів при вирішенні будь-яких питань, що стосуються позивача, а також копію конверту про отримання вказаним уповноваженим представником листа від розробника проектрої документації.
Крім того, у вказаному клопотанні позивач звертав увагу суду, що доступ до онлайн-системи куди направляються проекти землеустрою доступні лише сертифікованим інженерам-землевпорядникам та посадовим особам Головних управлінь Держгеокадастру в областях, а тому позивач не мав реальної можливості ознайомитись із прийнятим відповідачем рішенням у день його прийняття.
Також позивач зазначав, що оскільки він майже не перебуває за місцем свого проживання ним було уповноважено іншу особу на представництво його інтересів при вирішенні будь-яких питань та повідолено позробника проектної документації про необхідність направлення Висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 27.03.2019 № 3121/82-19 саме цьому представнику.
За наведених обставин та враховуючи, що його уповноважений представник, який зокрема, наділений повноваженнями представляти його інтереси у судових органах України, ознайомився зі змістом прийнятого відповаідачем рішення лише 18 червня 2019 року про що повідомив позивача, то саме з вказаної дати позивач і дізнався про порушення оскаржуваним рішенням своїх законних прав та інтересів. 
Приймаючи рішення про повернення позовної заяви суд першої інстанції виходив з того, що причини пропуску строку для звернення до суду з даним адміністративним позовом, вказані позивачем у клопотанні не є поважними, оскільки розробник повідомив позивача про наявність оскаржуваного висновку 28 березня 2019 року, в день його отримання, а доказів зворотного позивачем суду надано не було, відтак суд першої інстанції встановив, що позивач пропустив строк на звернення до суду, та поважності причин пропуску такого строку не довів, 
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна заява підлягає поверненню позивачу у зв`язку з тим, що відсутні поважні причини пропуску строку звернення до суду та, відповідно, підстави для поновлення строку звернення до суду.
Переглядаючи справу за наявними доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення (ухвали) суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом  України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (п. 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, абз. 7 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012).
Приписами ст. 5 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Положеннями частини 1 та 2 ст.122 КАС України визначено, що позов може бути подано  в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що вирішальним для визначення строків звернення до адміністративного суду є встановлення факту, коли та за яких обставин позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод та інтересів та зміг вчинити дії, направлені на їх відновлення.
Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд, про що останнім зазначено у постанові від 21 березня 2019 року у справі826/5240/18 (адмін.провадження                № К/9901/2222/19).
Як правильно було вказано судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до пункту 16 Тимчасового порядку взаємодії між територіальними органами Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру на період реалізації пілотного проекту із запровадження принципу екстериторіальності погодження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки територіальними органами Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру під час погодження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки, затвержженого Постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання реалізації пілотного проекту із запровадження принципу екстериторіальності погодження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки територіальними органами Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" від 31.08.2016 № 580, оригінал висновку в електронній формі надсилається електронною поштою розробнику у строк, що не перевищує одного робочого дня з дня його реєстрації у системі електронного документообігу Держгеокадастру.
Разом з цим, зі змісту договору № 5 від 25 лютого 2019 року, укладеного між позивачем (замовник) та ФОП ОСОБА_2 (виконавець) вбачається, що виконавець наділений повноваженнями лише щодо отримання довідок, документів, копій документів та реалізовувати інші послуги, необхідні для забезпечення розробки документації із землеустрою та ведення Державного земельного кадастру згідно з вимог чинного законодавства.
Водночас, колегія суддів зазначає, що отримання замовником відповідних документів, у тому числі і Висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 27.03.2019 № 3121/82-19 та повідомлення про його існування позивача не свідчить про те, що позивач був ознайомлений зі змістом цього рішення та мав реальну можливість оцінити чи відповідає зміст прийнятого відповідачем рішення вимогам законодавства.
При цьому, доказів того, що позивач був ознайомлений з повним змістом цього рішення 27 березня 2019 року або 28 березня 2019 року, як то вказує суд першої інстанції, матеріали справи не містять. Натомість, позивач надав суду достатні та належні та допустимі докази того, що зі змістом оскаржуваного рішення він ознайомився лише 18 червня 2019 року.
Колегія суддів зауважує, що відповідно до приписів КАС України строк звернення до суду слід обчислювати з дня коли позивач дізнався про порушення своїх прав та мав реальну можливість вчинити дії направленні на їх відновлення. Проте, за відсутності у позивача відповповідного рішення, останній не дізнатись з яких підстав проект землеустрою не було погоджено, чи є ці підстави законними та відповідно не міг вчинити дії щодо захисту своїх порушених прав, зокрема, шляхом скадення позовної заяви та надання суду копії оскаржуваного рішення.  
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає обгрунтованими доводи апелянта, що саме з 18 червня 2019 року він дізнався про те, що п.9 Висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 27.03.2019 № 3121/82-19 порушуються його законні права та інтереси та починаючи саме з вказаної дати (моменту ознайомлення з повним текстом прийнятого відповідачем рішення) він мав реальну можливість вчинити дії, направлені на їх відновлення, зокрема, шляхом звернення до суду з позовною заявою.
Отже, з огляду на вказані обставини, колегія суддів зазначає про помилковість висновку суду першої інстанції, що позивач дізнався про порушення своїх законних прав та інтересів 28 березня 2019 року (з моменту повідомлення його розробником про наявність оскаржуваного висновку) та шестимісячний строк звернення до суду з даним позовом необхідно відраховувати саме з вказаної дати.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що позивач звернувся за захистом своїх порушених прав, свобод та інтересів до суду в межах визначеного законом строку.
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Проте, колегією суддів встановлено, що під час прийняття ухвали про повернення позовної заяви судом першої інстанції не було дотримано вказаних вимог.
Враховуючи викладені обставини та докази у їх сукупності, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, що призвело до обмеження права позивача на судовий захист, регламентованого, зокрема, статтею 55 Конституції України та статтею 5 КАС України.
Відповідно до ст. 320 КАС України - підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Отже, з урахуванням того, що доводи позивача викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції, що містяться в оскаржуваній ухвалі Окружного адміністративного суду м.Києва від 21 грудня 2019 року про повернення позовної заяви, колегія суддів вважає за необхідне таку ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 242, 308, 311-312, 320-322, 325, 328-329 КАС України суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2019 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                            А.Б. Парінов

Судді                                                                                О.О. Беспалов

                                                                                          В.Ю. Ключкович