Постанова 
Іменем України
 
31 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 726/1991/18
провадження № 61-11907св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М.,               Кузнєцова В. О. 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач 1 - Чернівецька міська рада, 
відповідач 2 - державний реєстратор Чернівецької міської ради Карвацька Галина Федорівна,
відповідач 3 - публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк»,
третя особа - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Бабічук Анастасією Степанівною, на рішення Садгірського районного суду м. Чернівців від 25 березня 2019 року в складі судді Байцар Л. В. та постанову Чернівецького апеляційного суду від                          05 червня 2019 року в складі колегії суддів: Перепелюк І. Б., Литвинюк І. М., Лисака І. Н., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чернівецької міської ради, державного реєстратора Чернівецької міської ради Карвацької Г. Ф., публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), третя особа - ОСОБА_2 , в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Чернівецької міської ради про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, індексний номер 31551 від 24 вересня 2016 року щодо реєстрації права власності на нерухоме майно розташоване по АДРЕСА_1 за                           ПАТ КБ «ПриватБанк» та скасувати запис про право власності № 16562351 в Реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно, який внесений державним реєстратором Чернівецької міської ради на рішення № 31551404 від 24 вересня 2016 року.
 
Позов мотивовано тим, що 22 вересня 2009 року між ним та                                      ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений договір іпотеки № Е/V092936-1, згідно якого Банку в іпотеку передано житловий будинок, який знаходиться по                         АДРЕСА_1 .
Зазначає, що з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 20 березня 2017 року, вбачається, що 22 вересня 2016 року державним реєстратором Чернівецької міської ради                                          Карвацькою Г. Ф. зареєстровано право власності на будинок по                                    АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «ПриватБанк».
Вважає, що реєстраційна дія та запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено з порушенням норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а запис про державну реєстрацію права на спірний будинок за ПАТ КБ «ПриватБанк» є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки державним реєстратором Карвацькою Г. Ф. не з`ясовано і не перевірено відповідність заявлених прав та поданих документів вимогам законодавства.
Зазначав, що відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутній суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та обтяженнями, приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.
Вказував на те, що жодної вимоги він, як іпотекодавець, особисто не отримував. Жодної вимоги також не було надіслано і на адресу боржника - ОСОБА_2 , що також є порушенням.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівців від 25 березня                        2019 року в задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовлено.
 
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, виходив з того, що така вимога є зайвою, оскільки зазначене рішення вичерпало свою дію внаслідок внесення відповідних відомостей до державного реєстру нерухомого майна. 
 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині скасування запису про право власності на нерухоме майно, місцевий суд виходив з того, що банком та державним реєстратором надано всі необхідні документи та наявність доказів належного направлення і отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень та іпотечну вимогу.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 05 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення Садгірського районного суду м. Чернівців від 25 березня                        2019 року - без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
 
У червні 2019 року до касаційного суду надійшла касаційна скарга                      ОСОБА_1 , подана представником - адвокатом Бабічук А. С., на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 25 березня 2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 05 червня 2019 року, в якій заявник, посилаючись на недотримання судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли до необґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки жодної вимоги він особисто не отримував та підпису не ставив. Крім того, жодної вимоги також не надіслано і на адресу боржника -                        ОСОБА_2 ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслано вимогу за адресою, за якою остання не проживала і зареєстрована ніколи не була. 
 
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу та узагальнення його доводів
 
У серпні 2019 року до суду касаційної інстанції надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому ПАТ КБ «ПриватБанк» просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від                 25 березня 2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від               05 червня 2019 року, посилаючись на те, що рішення судів попередніх інстанцій відповідають вимогам закону та постановлені з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 24 липня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу                                     № 726/1991/18 з суду першої інстанції. 
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Вказана справа надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судами встановлено, що між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» 22 вересня 2009 року укладено кредитний договір №Е/V092936 із змінами, внесеними додатковою угодою від 30 грудня 2010 року, згідно з яким остання отримала кредит в розмірі 2 246 595 грн на строк до 20 вересня 2020 року під 18 % річних. 
З метою забезпечення вказаного кредитного договору між банком та ОСОБА_1 22 вересня 2009 року укладено іпотечний договір, згідно з яким в іпотеку банку передано житловий будинок по АДРЕСА_1 .
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20 березня 2017 року, державним реєстратором Карвацькою Г. Ф. 22 вересня 2016 року право власності на будинок по АДРЕСА_1 . зареєстровано за                                     ПАТ КБ «ПриватБанк».
 
Звертаючись до суду з даним позовом позивачем пред`явлено вимогу про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Чернівецької міської ради про державну реєстрацію та їх обтяжень, індексний номер 31551 від 24 вересня 2016 року щодо реєстрації права власності на нерухоме майно за ПАТ КБ «ПриватБанк» та вимогу про скасування запису про право власності № 16562351 в Реєстрі речових про нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно, який внесений державним реєстратором Чернівецької міської ради на під рішення № 31551404 від 24 вересня 2016 року.
 
Мотивувальна частина
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України                                  № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 1 липня 2004 року) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права (частина друга статті                 26 Закони України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
 
Таким чином, вимога позивача про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора є зайвою, оскільки таке рішення вичерпало свою дію наслідок внесення відповідних відомостей до державного реєстру нерухомого майна. 
Такий правовий висновок зроблений Великою Палата Верховного Суду в постанові від 04 вересня 2018 року в справі № 915/127/18.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
 
Загальні правові засади звернення стягнення на предмет іпотеки та підстави визначені статею 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобов`язання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся із заявою до державного реєстратора для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки та згідно порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року, надав перелік документів, необхідних для здійснення такої реєстрації, зокрема повідомлення про усунення порушення, адресовані на адресу позивача.
 
З матеріалів справи вбачається, що зі змісту укладеного між                                ОСОБА_1 та банком договору іпотеки, зокрема з  пунктів 1, 18.6,                     18.8.1, 15.8.2, 18.8.3, 18.9 договору, іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку виконання зобов`язань, вони не будуть виконані (виконані неналежним чином) та у випадку, виявлення погіршення стану майна, зменшення вартості майна, якщо Інформація та документи, надані іпотекодавцем при укладенні цього договору, виявляться недостовірними та/або недійсними, а також у випадках передбачених п. 18.9 договору про Іпотечний кредит. Звернення стягнення за цим договором здійснюється на підставі, виконавчого напису, за рішенням суду, або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі.
 
Відповідно до пункту 29 договору іпотеки зазначено про застереження на задоволення вимог іпотекодержателя, яке надає право іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки, на підставі цього договору, шляхом продажу від свого імені предмета іпотеки на підставі договору                        купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», а також переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити Іпотекодавця. При цьому, це застереження визначається сторонами як договір про задоволення вимог іпотекодержателя.
 
Відповідно до частин першої, третьої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
 
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
 
Зміст договору, відповідно до частини першої статті 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні Іпотекодавця, згідно з яким Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
 
У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку».
 
За змістом положень частин першої, третьої статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
 
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.
 
Відповідно статті 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:
- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею                    37 цього Закону;
- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
 
Частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
 
При дотриманні цих умов іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки з дотриманням умов звернення стягнення та порядку реалізації, передбачених Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень».
 
Судами встановлено, що банк змінив строк виконання зобов`язання, направивши 26 липня 2016 року на адресу боржника та поручителя вимогу про усунення порушень.
 
Відповідно до пункту 29 договору звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом:
- переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця;
- продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу в порядку статті                       38 Закону України Про іпотеку, для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця, в тому числі отримати витяг з державного реєстру прав власності на нерухоме майно на предмет іпотеки.
 
Із дослідженого судами іпотечного договору від 22 вересня 2009 року вбачається, що право власності на передане в іпотеку майно переходить від іпотекодавця до іпотекодержателя, якщо протягом тридцяти календарних днів іпотекодавець не задовольнить вимогу іпотекодержателя про усунення порушень або виконання порушеного основного зобов`язання та/або умов цього договору.
 
Згідно пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
 
За змістом пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягають, зокрема, право власності. Частиною першою статті 5 зазначеного Закону передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме, підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.
 
Вказані обставини та докази в сукупності доводять факт дотримання вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» та пункту 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, тобто факт направлення боржнику та іпотекодавцю вимоги про усунення порушення та їх отримання останніми.
 
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 10 Закону державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає реєстрації.
 
Згідно з частиною першої статті 11 Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. За змістом статті 18 Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.
 
Згідно з пунктом 57 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.
 
Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцяти денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
 
У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.
 
Реєстраційна справа - це сукупність документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документів, сформованих у процесі проведення таких реєстраційних дій, що зберігаються у паперовій та електронній формі.
 
Реєстраційна дія - це державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав.
 
Державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» на виконання вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» направило позивачу повідомлення від 26 липня 2016 року про намір забезпечення іпотекою вимог шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Так, відповідно до вимоги про усунення порушень від 26 липня 2016 року                         № Е.НМ. 0.0.0.0./1-0002 ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомив ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про повернення суми кредиту та те, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином, а також про те, що на підставі пункту 29 договору іпотеки після спливу тридцятиденного строку з дня отримання повідомлення Банком буде зареєстроване право власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок, господарські будівлі та споруди, загальною площею 36,7 кв.м., що розташовані по АДРЕСА_1 .
 
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 26 липня 2016 року за № Е.НМ.0.0.0.0/1-0002 адресовані на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) та                                  ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) повідомлення є доказами вручення та містять дані про їх отримання. Таким чином, вважається що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належно повідомлені, оскільки банк не тільки відправив на їх адресу такого листа, а й довів факт його вручення адресатам листів.
 
Також повідомлено позивача, що на протязі тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення остання вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вона набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотеко держателя.
 
Якщо особа, яка висловила намір придбати предмет іпотеки, ухиляється або з інших причин не вчиняє дій до укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з іпотекодержателем протягом п`яти днів після закінчення вказаного вище тридцятиденного строку, вона втрачає право на придбання предмета іпотеки. Якщо протягом тридцяти днів позивач не вислове намір придбати вищевказаний предмет іпотеки, ПАТ КБ «ПриватБанк» вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд.
 
Вказане повідомлення позивачем отримано, що підтверджено рекомендованим повідомленням, проте ним не надані заперечення щодо реалізації предмету іпотеки протягом тридцяти днів з моменту отримання повідомлення та відсутності волевиявлення позивача щодо придбання будинку.
Таким чином, суди дійшли до правильного висновку про те, що позивач надала мовчазну згоду на вирішення питання в позасудовому порядку. 
 
Крім того, судами встановлено, що відповідно до висновку про вартість майна № 2-9181/16 від 26 вересня 2016 року ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 станом на 26 вересня 2016 року складає 403 тис. грн.
 
Відповідно до реєстраційної справи об`єкта нерухомого майна по                         АДРЕСА_1 реєстрація права власності за договором іпотеки за ПАТ КБ «ПриватБанк» містить заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень де зазначено відомості про суб`єкта права                                    ПАТ КБ «ПриватБанк» податковий номер 14360570. Відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 вересня 2016 року                    № 31551404 проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані по АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «ПриватБанк».
 
Отже, висновок судів попередніх інстанцій про те, що банком та державним реєстратором надано всі необхідні документи та наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень та іпотечну вимогу, є правильним.
 
Таким чином, враховуючи вищевикладене, висновок судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні вимоги позивача про скасування запису про право власності № 16562351 в Реєстрі речових про нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно, який внесений державним реєстратором Чернівецької міської ради на рішення                                № 31551404 від 24 вересня 2016 року, є обґрунтованим.
 
Доводи заявника щодо неотримання ОСОБА_1 та                                ОСОБА_2 вимоги банку не заслуговують на увагу, оскільки судами попередніх інстанцій встановлено, що з матеріалів реєстраційної справи вбачається, що повідомлення про усунення порушень, адресовані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 26 липня 2016 року за                                  № Е.НМ.0.0.0.0/1-0002 на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) є доказами вручення рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, які містять дані про їх отримання. 
 
Доводи касаційної скарги про те, що повідомлення, направлене банком ОСОБА_2 на адресу, за якою вона не проживає та не зареєстрована, є безпідставними та не заслуговують на увагу, оскільки судами попередніх інстанцій встановлено, що з копій заяв                              ОСОБА_2 від 03 квітня 2013 року та 19 вересня 2013 року адресованих банку, вбачається, що нею зазначено в заявах та доведено до відома банку, що адреса для листування з нею - АДРЕСА_2 . Саме на цю адресу і направлялись банком відповідні повідомлення. 
 
Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним                     ОСОБА_1 у апеляційний скарзі, які обґрунтовано відхилені судом апеляційної інстанції, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті                                 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує 
суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті                     6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня                   2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Бабічук Анастасією Степанівною,залишити без задоволення.
 
Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 25 березня 2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 05 червня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	В. С. Жданова  	
 	В. М. Ігнатенко  	
 	В. О. Кузнєцов