ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2020 р.	Справа № 520/6209/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Сіренко О.І.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Кононенко З.О. ,
за участю секретаря судового засідання  Ковальчук А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Зміїв-тепло" Зміївської районної ради Харківської області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В., повний текст складено 07.11.19 року по справі № 520/6209/19
за позовом    Комунального підприємства "Зміїв-тепло" Зміївської районної ради Харківської області      
до         Північно-східного офісу Державної аудиторської служби                    
про визнання протиправною та скасування вимоги,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, Комунальне підприємство "Зміїв-Тепло" Зміївської районної ради Харківської області, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Північно-східного офісу Державної аудиторської служби, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу Північно - східного офісу Держаудитслужби щодо усунення порушень законодавства від 28 травня 2019 року № 20-15-25/3552.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що   вимога Північно - східного офісу Держаудитслужби щодо усунення порушень законодавства від 28 травня 2019 року №20-15-25/3552 є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.
05 листопада 2019 року рішенням Харківського окружного адміністративного суду в задоволенні адміністративного позову Комунального підприємства "Зміїв-Тепло" Зміївської районної ради Харківської області  до Північно-східного офісу Державної аудиторської служби про визнання протиправною та скасування вимоги – відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання. Зокрема, зазначив, що на час направлення вимоги відповідачем,  об`єктом контролю ( позивачем) не усунуто порушень на суму 735 351 грн. 38 коп., а саме 142375,12 грн. внаслідок порушень в оплаті праці директора КП «Зміїв-тепло» ОСОБА_1 ; 117 084,12 грн.  внаслідок зайвого нарахування та виплати  доплати за суміщення професій начальнику дільниці КП «Зміїв-тепло» ОСОБА_2 . У вказаній вимозі північно-східним офісом Держадитслужби зазначено саме ці два порушення на загальну суму 259459,24 грн., яка не збігається з прописаною органом фінансового контролю сумою не усунутих порушень. Крім того, описуючи у вимозі порушення в оплаті праці директора КП «Зміїв-тепло» ОСОБА_1 , відповідачем не встановлено особу, з вини якої сталося це порушення, що, в свою чергу, унеможливлює застосування ст.ст. 130-136 КЗпП України оскільки відсутня винна особа. Крім того, вважає, що суд не дав належної оцінки доводам позивача про те, що вимога не містить визначення конкретних дій, обов`язкових для виконання позивачем для усунення виявлених порушень.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, посилаючись на законній рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції  позивач, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою задовольнити позов, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. 
Відповідач в судовому засіданні, наполягаючи на законності  та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване  рішення без змін.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду, доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, дослідивши письмові докази, вважає, що апеляційна скарга не  підлягає задоволенню з наступних підстав.
          Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Північно-східним офісом Держаудитслужби проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства “Зміїв - тепло” Зміївської районної ради Харківської області, за період з 01.03.2015 року по 31.12.2018 року, за результатами  якої складено акт ревізії від 06.05.2019 року №015-11/1. Позивачем подані заперечення на акт ревізії (а.с.17-18), за наслідками розгляду яких Північно-східний офіс Держаудитслужби листом №20-15-25/3485 від 22.05.2019 р. у висновку зазначив про їх необґрунтованість(а.с.19-31). 28.05.2019 року відповідачем складено вимогу  №20-15-25/3552 та направлено для виконання на адресу позивача. (а.с.15-16). Не погоджуючись з вказаним рішенням комунальне підприємство "Зміїв-Тепло" Зміївської районної ради Харківської області звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з підтвердження  порушення позивачем законодавства, а саме,  вимог п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 19.05.1999 №859 “Про умови і розміри оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, та об`єднань державних підприємств” зі змінами, директору підприємства Дерев`янку ОСОБА_3 . зайво нараховано за 2016 - 2018 роки надбавки за інтенсивність праці та особливий характер роботи до посадового окладу на загальну суму 101 262, 33 грн., матеріальна допомога на оздоровлення на загальну суму 6217,21 грн., заробітна плата за час перебування у щорічної відпустці на загальну суму 9221,37 грн., на які зайво нарахований та перерахований єдиний соціальний внесок до Пенсійного фонду України (далі ЄСВ) на загальну суму 25674,21 грн., чим завдано матеріальної шкоди (збитків) підприємству на загальну суму 142375,12 грн.; в порушення вимог п.15 постанови Ради Міністрів СРСР від 04.12.1981 року №1145 “Про порядок і умови суміщення професій (посад)”  та додатку №15 до Колективного договору на 2015-2018 роки, з вини директора КП “Зміїв-тепло” ОСОБА_1 в період з 01.03.2015 по 31.12.2018 року начальнику дільниці ОСОБА_2 зайво нараховано та виплачено доплату за суміщення професій, що призвело до безпідставного завищення витрат підприємства на оплату праці на загальну суму 85427,52 грн., заробітної плати за час перебування у щорічній відпустці на загальну суму 10543,08 грн., на які зайво нараховано та перераховано єдиного соціального внеску до Пенсійного фонду України (ЄСВ) на загальну суму 21113,52 грн., чим завдано матеріальної шкоди (збитків) підприємству на загальну суму 117084,12грн.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду  на наступне.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" (далі Закон № 2939-ХІІ) здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).Головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні. Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі, (ст. 2 Закону № 2939-ХІІ).
Згідно пунктів 16, 18, 23, 26 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її Міжрегіональними органами", що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 року № 550 (далі - Порядок № 550, ревізія проводиться шляхом: документальної перевірки, що передбачає контроль за установчими, фінансовими, бухгалтерськими (первинними і зведеними) документами, статистичною та фінансовою звітністю, господарськими договорами, розпорядчими та іншими документами об`єкта контролю, пов`язаними з плануванням і провадженням фінансово-господарської діяльності, веденням бухгалтерського обліку, складенням фінансової звітності.
Виявлені допущені об`єктом контролю порушення законодавства, згідно з пунктом 35 Порядку № 550, фіксуються в констатуючій частині акта ревізії від 06.05.2019 року №015-11/1, а не в тексті оскаржуваної вимоги. Харківський окружний адміністративний суд перевірив повноваження Північно-східного офісу Держаудитслужби.
Так, за змістом пунктів 1, 7, 10 статті 10 Закону №2939 органу державного фінансового контролю надається право перевіряти у підконтрольних установах грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (грошових сум, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред`являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону №2939 законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.
З аналізу наведених норм вбачається,   що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.
В свою чергу, згідно пунктів 46, 52 Порядку № 550 на керівника об`єкта контролю покладається обов`язок вжити заходи для повного усунення виявлених, органом державного фінансового контролю порушень у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акту ревізії.
Якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечення повне усунення виявлених порушень, органом державного фінансового контролю у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акту ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об`єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства.
Про усунення виявлених ревізією фактів порушення законодавства цей об`єкт контролю повинен інформувати відповідний орган державного фінансового контролю з поданням завірених копій первинних, розпорядчих та інших документів, що підтверджують усунення порушень.
Про розгляд результатів ревізії та вжиті у зв`язку з цим заходи органи управління об`єкта контролю не пізніше ніж у місячний строк інформують відповідний орган державного фінансового контролю (пункт 47 Порядку № 550).
Так, керуючись статтею 10 Закону №2939, вимоги Північно - східного офісу Держаудистлужби правомірно направив лист-вимогу щодо усунення порушень законодавства від 28 травня 2019 року № 20-15-25/3552 щодо усунення виявлених ревізією порушень.
Щодо порушення в оплаті праці директора комунального підприємства “Зміїв-тепло” Зміївської районної ради Харківської області Дерев`янка ОСОБА_4 .М ОСОБА_5 , колегія суддів зазначає  наступне.
Статтею 4 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпПУ) визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
В статті 94 КЗпПУ зазначено, що питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 8 Закону України “Про оплату праці” визначено, що держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників.
Згідно з ч. 4 ст. 65 ГК України у разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначаються строк найму, права, обов`язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.05.1999 №859 “Про умови і розміри оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, та об`єднань державних підприємств” (далі - постанова КМУ №859) керівникам центральних органів виконавчої влади, Голові Ради міністрів Автономної Республіки Крим, керівникам місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, надається право укладати контракти з керівниками підприємств, заснованих на державній власності, у тому числі казенних, та об`єднань державних підприємств, утворених центральними органами виконавчої влади відповідно до законодавства, підприємств, які належать Автономній Республіці Крим, підприємств, заснованих на комунальній власності, право встановлювати виключні умови оплати праці, які визначені в п. 1 даної постанови.
Зміївською районною радою, в особі голови районної ради Тимофєєвої Т.В., з директором КП "Зміїв-тепло" Дерев`янко В.М.,  укладено контракт від 17.07.2015 №2, за умовами якого оплата праці керівника КП "Зміїв-тепло" Дерев`янка В.М., відповідала вимогам постанови КМУ № 859, яка діяла на дату укладання відповідного контракту.
З 01.01.2016 року, вступила в дію постанова КМУ від 11.11.2015 №1034  Про внесення змін до постанови КМУ від 19.05.1999 № 859" (далі - постанова КМУ № 1034), відповідно до якої були внесені зміни в частині визначення нових виключних умов оплати праці. 
Відповідно до п.1 постанови КМУ № 859 виключено надбавку за інтенсивність праці та особливий характер роботи п.п. 5 пункту 1), винагорода за вислугу років та матеріальна допомога для оздоровлення (п.п. 6 пункту 1).
Пунктом 2 постанови КМУ №1034 визначено про необхідність  місцевим органам виконавчої влади в межах своїх повноважень: у місячний строк розробити і затвердити в установленому порядку умови, критерії, диференційовані показники та розміри посадового окладу і преміювання директорів підприємств, заснованих на комунальній власності та в двохмісячний строк внести відповідні зміни до укладених контрактів згідно з вимогами цієї постанови.
Таким чином, після внесення змін постановою КМУ № 1034 до постанови КМУ № 859 Зміївській районній раді, в особі її голови Тимофєєвої Т.В., у визначений законодавством строк необхідно внести відповідні зміни до контракту від 17.07.2015 № 2, укладеного з директором КП "Зміїв-тепло" Дерев`янком В.М., в частині визначення умов оплати праці директора КП "Зміїв-тепло" ОСОБА_1 відповідно до нових умов, визначених п. 1 постанови КМУ № 859 (в редакції постанови КМУ № 1034).
Проте, умовами п. 4.1 додаткових угод від 25.04.2016 № б/н, від 01.12.2016 № б/н, від 06.02.2017 № б/н, від 01.12.2017 № б/н, від 02.07.2018 № б/н та від 01.12.2018 № б/н до контракту від 20.07.2015 , які були укладені між Зміївською районною радою з директором КП "Зміїв-тепло", умови оплати праці директора КП "Зміїв-тепло" ОСОБА_1 змінювалися лише в частині посадового окладу та відсотка надбавки за інтенсивність праці та особливий характер робіт, що є порушенням вимог п. 1 постанови КМУ № 859 (в редакції, яка діяла на той час). Та не були приведені до вимог постанови КМУ № 1034.
В бухгалтерському обліку КП „Зміїв-тепло” операції з нарахування заробітної плати керівнику Підприємства та ЄСВ відображені за дебетом рахунку 92 “Адміністративні витрати” та кредитом субрахунків бухгалтерського обліку 661 “Розрахунки по заробітній платі” та 651 “Єдиний соціальний внесок”.
Відповідне призвело у формі № 2 “Звіт про фінансові результати” до завищення у рядку 2130 “Адміністративні витрати” адміністративних витрат за 2016 рік на 13,17 тис. грн, за 2017 рік на 30,66 тис. грн та за 2018 рік на 79,72 тис. грн, відповідно, до заниження у рядку 2350 “Чистий прибуток” чистого прибутку за 2016 рік на 13,17 тис. грн, за 2017 рік на 30,66 тис. грн, за 2018 рік на 79,72 тис. грн, що є порушенням вимог ч. 1 ст. З Закону України № 996-ХІУ“Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” (далі - Закон № 996-XIV), п. 4 розділу І “Загальні положення” Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 “Загальні вимоги до фінансової звітності”, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73 (далі - НП(С)БО 1).
Таким чином, колегія суддів вважає вірними  висновки Північно-східного офісу Держаудитслужби щодо незаконного встановлення, нарахування та виплати надбавки за інтенсивність праці та особливий характер робіт в період з 01.05.2016 по 31.12.2018 директору підприємства Дерев`янку В.М. (в т.ч. матеріальна допомога на оздоровлення та відпускні) на загальну суму 116700,91 грн та, як наслідок, зайве перерахування ЄСВ на загальну суму 25674,21 грн, що відбулися внаслідок порушення вимог п. 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 19.05.1999 № 859 “Про умови і розміри оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, та об`єднань державних підприємств” в частині нарахування та виплати безпідставної та незаконної надбавки за інтенсивність праці та особливий характер роботи та матеріальної допомоги на оздоровления та відпускних, в період з 01.05.2016 по 31.12.2018 року є законними та обґрунтованими.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про підтвердження нанесення матеріальної шкоди (збитків) підприємству.
З приводу порушення позивачем вимог п.15 постанови Ради Міністрів СРСР від 04.12.1981 року №1145 “Про порядок і умови суміщення професій (посад)” та додатку №15 до Колективного договору на 2015-2018 роки, з вини директора КП “Зміїв-тепло” ОСОБА_1 в період з 01.03.2015 по 31.12.2018 року начальнику дільниці ОСОБА_2 зайво нараховано та виплачено доплату за суміщення професій, що призвело до безпідставного завищення витрат підприємства на оплату праці на загальну суму 85427,52 грн., заробітної плати за час перебування у щорічної відпустці на загальну суму 10543,08 грн., на які зайво нараховано та перераховано єдиного соціального внеску до Пенсійного фонду України (ЄСВ) на загальну суму 21113,52 грн., чим завдано матеріальної шкоди (збитків) підприємству на загальну суму 117084,12грн., колегія суддів зазначає  наступне.
Відповідно до статті 105 КЗпП працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд зі своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника.
Питання суміщення посад регламентується з урахуванням Порядку тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу PCP, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року № 1545-ХІІ, у частині, що не суперечить чинному законодавству.
Пунктом 2 постанови Міністрів СРСР від 04.12.1981 р. N 1145 "Про порядок і умови суміщення професій (посад)" передбачено, що суміщення професій (посад) передбачає виконання працівником водночас з основною роботою, передбаченою трудовим договором, додаткової роботи за іншою професією (посадою) і виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від основної роботи допускається на одному й тому ж підприємстві, в установі, організації за згодою працівника протягом установленої законодавством тривалості робочого дня (робочої зміни), це економічно доцільно та не веде до погіршення якості продукції, виконання робіт, обслуговування населення.
Згідно з п. 9 Інструкції Держкомпраці, Мінфіну СРСР і ВЦРПС від 14.05.1982 р. N 53-ВЛ "Про порядок і умови суміщення професій (посад)" зменшення чисельності працівників у результаті суміщення професій (посад) не може бути підставою для зміни встановленого підприємствам, установам, організаціям ліміту чисельності та затвердженого для них штатного розпису, ліквідації підрозділів.
Отже, правова конструкція суміщення професій (посад) полягає в тому, що суміщення можливе виключно за вакантною посадою. Так , основною передумовою суміщення є наявність відповідних робочих місць, посад, штатних одиниць, а відсутність вакансій означає відсутність відповідних посадових окладів, тарифних ставок. Відсутність вакантної посади унеможливлює поєднання цієї посади, і як наслідок встановлення за це доплати.
Так, матеріалами справи підтверджено, що працівник підприємства працював на 0,5 ставки. На іншу половину ставки нараховувалась та виплачувалась надбавка за суміщення посади майстра ОСОБА_2 
За період з 01.03.2015 по 31.12.2018 начальнику дільниці комунального підприємства “Зміїв-тепло” Зміївської районної ради Харківської області Гребенюку О.Є. нараховувалась та виплачувалась надбавка за суміщення посади майстра.  При цьому, ОСОБА_2 має повну вищу освіту юриста за фахом, що підтверджено наданим до ревізії дипломом Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого.
На момент підписання наказу про суміщення начальником дільниці ОСОБА_2 посади майстра, вакантна посада майстра на КП „Зміїв-тепло” була відсутня. Посаду майстра на той час займав працівник підприємства ОСОБА_6 відповідно до штатного розпису.
Таким чином, за відсутності вакансії суміщення неможливе.
При цьому, робота тимчасово відсутнього працівника покладається на працівників, які мають відповідну професійну підготовку та певну освіту, необхідну для виконання такої роботи.
Відповідно до п. 3 ст. 3 Постанови КМУ “Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери” від 30 серпня 2002 №1298 доплата за суміщення не встановлюється керівникам бюджетних установ, закладів та організацій, їхнім заступникам, керівникам структурних підрозділів цих установ, закладів та організацій, їхнім заступникам.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи,   ОСОБА_2 , окрім сумісництва, займав посаду начальника дільниці, що унеможливлює суміщення його праці за посадою майстра.
Так, у начальника дільниці ОСОБА_2 відносини суміщення виникнути не могли в силу законодавчих обмежень. Пунктом 15 постанови Міністрів СРСР від 04.12.1981 р. N 1145 "Про порядок і умови суміщення професій (посад)" визначено, що на керівників підприємств, установ і організацій, їх заступників, керівників структурних підрозділів, відділів, цехів, служб і їх заступників дія цієї постанови не поширюється, тобто доплати за суміщення їм не встановлюються.
Таким чином, в результаті вищезазначеного, КП „Зміїв-тепло” завдано матеріальну шкоду (збитки) на загальну суму 95970,12 грн внаслідок зайвого нарахування начальнику дільниці доплати в розмірі 50% від посадового окладу майстра та відпускних та як наслідок, зайвого перерахування ЄСВ на загальну суму 21113,52 грн за період з 01.03.2015 по 31.12.2018 років.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вказує на те, що  вимога Північно-східного офісу Держаудитслужби від 15.06.2019 № 20-06-25/3282 містять опис виявлених фінансових порушень законодавства, що вказують на збитки, їхній розмір та їх стягнення.
Згідно  правової позиції Верховного Суду висловленій в постанові Верховного Суду від 25.09.2018 року по справі №826/4657/16 ...органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких порушень.
Колегія суддів дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених під час перевірки підконтрольних установ, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки. Такі збитки відшкодовуються в добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.
У той же час, враховуючи те, що збитки у випадку відсутності факту їх добровільного відшкодування стягуються примусово в судовому порядку з особи, яка їх заподіяла, виходячи з того, що правильність обчислення збитків має перевірятись судом, який розглядає позов про їх стягнення ”.
Аналогічна правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду від 13.11.2018 року №819/435/16, від 08.05.2018 року №802/458/14-а.
Згідно з ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 2     ст. 19 Конституції України     органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені     Конституцію     та законами України.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач приймаючи вимогу щодо усунення порушень законодавства від 28 травня 2019 року № 20-15-25/3552, діяв  на підставі та  у спосіб, що передбачені     чинним законодавством України, з дотриманням вимог ч.2     ст.2 КАС України, отже, наявні  відсутні підстави для  визнання протиправною зазначеної вимоги та її скасувати
Частиною 2   статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач, як субєт владних повноважень, надав належні докази правомірності своїх дій у спірних правовідносинах.
За змістом  п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaariv. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "RuizTorijav. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можнарозуміти як таку, щовимагаєпоясненьдетальноївідповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чидотримався суд свогообов`язкуобґрунтовуватирішенняможерозглядатисялише в світліобставинкожноїсправи.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про  відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Згідно з частиною 1  статті 2 КАС України  завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції  відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Зміїв-тепло" Зміївської районної ради Харківської області залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2019 року по справі № 520/6209/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	О.І. Сіренко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.А. Калиновський    З.О. Кононенко   	
Повний текст постанови складено  24.01.2020 року