ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

06 лютого 2020 року 	м. Дніпро	справа № 804/1272/16	

головуючий суддя І інстанції – Олійник В.М. 

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,
                               суддів:  Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,     
за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Простір" на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2016 року в адміністративній справі                           № 804/1272/16 за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Простір"  до  Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області  про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,- 

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Ріал Простір"  звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 05.10.2015 року № 0002292205.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2016 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.
Не погодившись із зазначеним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ріал Простір" звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2016 року скасувати та прийняти судове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що первинним документами належним чином підтверджується реальність здійснення господарської операції між позивачем та ТОВ «Гордон Сервіс» і ТОВ «Амарант Груп», а тому формування податкового кредиту на підставі зазначених господарських відносин ґрунтується на приписах податкового законодавства.
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду                                   від 08.08.2016 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріал Простір» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду                                     від 19.04.2016 р. в справі № 804/1272/16 було задоволено.
 Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2016 р. в справі № 804/1272/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріал Простір» до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення було скасовано.
Прийнято в справі № 804/1272/16 нову постанову.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріал Простір» до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення було задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 0002292205, прийняте Державною податковою інспекцією у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області 05.10.2015 р., про збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю «Ріал Простір» суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 116217,51 грн., в тому числі за основним платежем – 77478,34 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями – 38739,17 грн.
Вказана постанова була оскаржена відповідачем в касаційному порядку.
Постановою Верховного Суду від 19.09.2019 року касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області було задоволено частково. 
Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2016 було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду. 
При цьому, Верховний Суд зазначив, що як вбачається з матеріалів справи та доводів касаційної скарги, згідно письмових пояснень керівників контрагентів позивача, - ТОВ «Гордон Сервіс», ТОВ «Амарант Груп», які відібрані в рамках кримінальної справи №320150400000021 від 23.02.2015 вони не приймали, а тому заперечуються участь в керівництві цих господарюючих суб`єктів. Вказані обставини оцінювались судом першої інстанції, та про їх наявність в загальному висловився суд апеляційної інстанції, проте не надав належної оцінки руху такої кримінальної справи та відповідним поясненням.
Податкові накладні які стали підставою для формування платником податкового кредиту, зареєстровані в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України і Реєстрі платників податку на додану вартість за зверненням невстановлених осіб від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності цих товариств, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, отже, виписані від їх імені податкові накладні не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.
З огляду на вказане, суд апеляційної інстанції хоча і спростував визначений відповідачем в акті вид господарських відносин позивача з названими контрагентами, а саме з придбання товару на надання послуг, перелічивши всі надані позивачем документи бухгалтерського та первинного обліку, які, на його думку, є повними та достатніми, проте не досліджував їх зміст, в тому числі коло осіб підписантів, що має суттєве значення в даному випадку, обсяг робіт та інше.
03 жовтня 2018р. розпочав роботу Третій апеляційний адміністративний суд і справи, які перебували в провадженні Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, були передані до Третього апеляційного адміністративного суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу у справі №804/1272/16 визначено склад колегії суддів Третього апеляційного адміністративного суду: головуючий - суддя Іванов С.М., судді:  Панченко О.М. , Чередниченко В.Є.  
Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити вимоги апеляційної скарги на підставах, що в ній зазначені, та скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення про задоволення адміністративного позову.
Представник відповідача, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи за відсутності останнього.
Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає  задоволенню, з наступних підстав.
Частиною 5 ст. 353 КАС України визначено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.
Як було встановлено судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ріал Простір» - позивач зареєстроване 02.11.2004 року у виконавчому комітеті Дніпропетровської міської ради.
Податкова адреса позивача: м. Дніпропетровськ, Кіровський район, вул. Ленінградська, буд. 27/31.
На підставі наказу ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області в період з 02.09.2015 р. по 10.09.2015 року проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Ріал Простір» щодо дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинам з платниками податків ТОВ «Гордон Сервіс» та ТОВ «Амарант Груп» за період з 01.04.2013 р. по 31.07.2015 р.
За наслідками перевірки складено акт №3291 від 17.09.2015 року, згідно висновків якого встановлено відсутність об`єктів оподаткування та неможливість реального здійснення ТОВ «Ріал Простір» операцій по ланцюгу з постачальниками ТОВ " Гордон Сервіс " (код 39378923) у листопаді 2014 р.- січень 2015 р. на суму 67 745,01 грн., ТОВ " Амарант Груп " (код 39163342) у лютому 2015 р. на суму 9 733,33 грн.;
встановлено порушення п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму            77 478,34 грн., в т.ч. по періодам:
- у листопаді 2014 року ПДВ в сумі 16 255,00 грн.;
- у грудні 2014 року ПДВ в сумі 35 028,34 грн.;
- у січні 2015 року ПДВ в сумі 16 461,67 грн.;
- у лютому 2015 року ПДВ в сумі 9 733,33 грн.
На підставі висновків акту перевірки, відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № 0002292205 від 05.10.2015 року, згідно якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 116 217, 51 грн. з яких 77 478,34 грн. – за основним платежем та 38 739,17 грн. за штрафними санкціями.
Не погодившись з винесеним податковим повідомленням-рішенням, позивач 16.10.2015 року направив до ГУ ДФС у Дніпропетровській області первинну скаргу.
11.12.2015 року ГУ ДФС у Дніпропетровській області прийнято рішення №9965/10/04-36-10-07-09 про результати розгляду первинної скарги підприємства позивача, яким податкове повідомлення-рішення ДПІ від 05.10.2015 року №0002292205 (форма «Р») залишено без змін, а скарга підприємства без задоволення.
Не погодившись із зазначеним вище податковим повідомленням-рішенням та рішенням ГУ ДФС у Дніпропетровській області, позивач 25.12.2015 року направив до ДФС України повторну скаргу.
17 лютого 2016 року ДФС України прийнято рішення №3494/6/99-99-10-01-04-25 про результати розгляду повторної скарги позивача, яким податкове повідомлення-рішення ДПІ від 05.10.2015 року №0002292205 (форма «Р») та рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 11.12.2015 р. №9965/10/04-36-10-07-09 залишено без змін, а скарга позивача без задоволення.
Вважаючи протиправним прийняття відповідачем спірного податкового повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.
Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спірне податкове повідомлення-рішення було прийнято відповідачем у відповідності з приписами податкового законодавства, що свідчить про відсутність підстав для його скасування.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).
Відповідно до п.п. 200.1-200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. 
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Таким чином, наведеними нормами матеріального права, визначено підстави для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використанням придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Відповідно до п. 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов`язкові реквізити.
Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (п. 201.4 ст.201 Податкового кодексу України).
Згідно з п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.
Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України).
Отже, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування  витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинним документом визнається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Згідно зі ст. 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складений документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Враховуючи вищезазначені норми, у ході розгляду справи судом повинні оцінюватися документи, надані платником податків на підтвердження свого права на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ.
В силу викладеного будь-які документи (у тому числі договори, видаткові накладні, податкові накладні тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Необхідною умовою для цього є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
За відсутності факту придбання товарів (послуг) відповідні суми не можуть включатися до складу валових витрат та податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Визначальною має бути подія, підтверджена документально. При цьому, документи мають бути складені особою, яку можливо ідентифікувати, відповідальною за здійснення господарської операції.
Як свідчать встановлені обставини справи, позивач при здійсненні своєї господарської діяльності мав господарські відносини з ТОВ «Гордон Сервіс» та ТОВ «Амарант Груп».
Так, з матеріалів справи вбачається, що господарські відносини позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «Гордон Сервіс» ґрунтувались на підставі договору на проведення робіт з обслуговування спеціальних конструкцій від 29.10.2019 року № ГС-291410.
Відповідно до п. 2.1 вказаного Договору, виконавець за дорученням Замовника проводить роботи по обслуговуванню спеціальних конструкцій Замовника (розміщення Рекламних матеріалів та технічне обслуговування) на період дії даного Договору, а Замовник проводить розрахунки з Виконавцем згідно з умовами, визначеними Розділом 4 даного Договору.
На підтвердження виконання умов наведеного договору, позивачем до суду було подано копії податкових накладних № 655 від 14.11.2014 року, № 957 від 20.11.2014 р.,                    № 509 від 11.12.2014 р., № 510 від 11.12.2014 р., № 1065 від 22.12.2014 р., № 1263 від 26.12.2014 р., № 655 від 14.11.2014 р., № 655 від 14.11.2014 р., актів здачі-приймання робіт з обслуговування спеціальних конструкцій  № 665 від 14.11.2014 р., № 957 від 20.11.2014 р., № 509 від 11.12.2014 р., № 510 від 11.12.2014 р., № 128 від 26.12.2014 р., № 1351 від 14.01.2015 р., б/н  від 26.01.2015 р., рахунків-фактур № ГС-000411 від 04.11.2014 р., № ГС-00013 від 13.11.2014 р., № ГС-000112 від 01.12.2014 р., № ГС-001012 від 10.12.2014 р., № ГС-0002212 від 22.12.2014 р., № ГС-0002612 від 26.12.2014 р., № ГС-000501 від 05.01.2015 р., № ГС-0001901 від 19.01.2015 р.
Оплата придбаних послуг здійснена позивачем в безготівковій формі з урахуванням податку на додану вартість, що підтверджено наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями (а.с. 110, 114, 118, 122, 126, 130, 134, 137 т.1).
Що стосується господарських відносин позивача з ТОВ «Амарант Груп», то господарські зобов`язання останніх ґрунтувались на підставі договору на проведення робіт з обслуговування спеціальних конструкцій від 02.02.2015 року № 202АМ.
Згідно п. 2.1 наведеного договору, виконавець за дорученням Замовника проводить роботи по обслуговуванню спеціальний конструкцій Замовника (розміщення рекламних матеріалів та Технічне обслуговування) на період дії даного Договору, а Замовник проводить розрахунки з Виконавцем згідно з умовами, визначеними розділом 4 Даного Договору.
На підтвердження виконання умов вказаного договору, позивачем до суду було подано копії податкової накладної № 655 від 14.11.2014 року, акту здачі-приймання робіт з обслуговування спеціальних конструкцій  № 2655 від 26.02.2015 року, рахунка-фактури № 1002ам від 10.02.2015 року.
Оплата придбаних послуг здійснена позивачем в безготівковій формі з урахуванням податку на додану вартість, що підтверджено наявними в матеріалах справи платіжним дорученням (а.с. 149 т.1).
Дослідивши зміст спірних документів, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що останні містять всі обов`язкові реквізити, що передбачені ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в розумінні вказаного Закону є первинними та такими, що в повній мірі підтверджують здійснення відповідних господарських операцій з надання послуг, фактичний рух активів та зміни у майновому стані позивача.
Що стосується посилань податкового органу на протоколи допиту ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як на підтвердження нереальності вчинених господарських операцій позивача з ТОВ «Гордон Сервіс» та ТОВ «Амарант Груп» та, як наслідок безпідставності формування позивачем податкового кредиту, то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.
Як вбачається з протоколу допиту свідка ОСОБА_3                             від 02.04.2015 року, останній пояснив, що до діяльності ТОВ «Амарант Груп» не має жодного відношення  і нікого не уповноважував вести діяльність підприємства від свого імені. Жодних первинних бухгалтерських документів ТОВ «Амарант Груп» він не складав, жодних договорів не укладав.
Також, відповідно до протоколу допиту свідка від 28.03.2015 року, складеного за результатом допиту ОСОБА_1 , останній пояснив, що не має жодного відношення до господарської діяльності ТОВ «Гордон Сервіс», не підписував жодних документів бухгалтерського обліку  чи податкової звітності, або інших фінансових чи офіційних документів ТОВ «Гордон Сервіс».
Отже, наведеними протоколами допиту зафіксований факт заперечення дерикторами ТОВ «Гордон Сервіс» та ТОВ «Амарант Груп» участі в господарській діяльності зазначених підприємств та зазначено про непідписання останніми будь-яких первинних документів.
Встановлено, що податкові накладні, які стали підставою для формування платником податкового кредиту, зареєстровані в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України і Реєстрі платників податку на додану вартість, за зверненням невстановлених осіб, від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності цих товариств, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів.
Як зазначається в постанові Верховного Суду від 19.09.2019 року, виписані від їх імені податкові накладні не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами, - звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.
Між тим, колегія суддів зазначає, що наведені факти і обставини мають підтверджуватись належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами в розумінні приписів ст.ст. 73-76 КАС України.
Відповідно до ч. 4 ст. 95 Кримінального процесуального кодексу України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Таким чином, протоколи допиту, отримані на стадії досудового слідства, можуть бути визначені як докази лише в разі їх відображення під час розгляду кримінальної справи в суді.
Відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, до винесення вироку в рамках кримінального провадження, протокол допиту досудового розслідування не може вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 06.11.2018 року по справі № 822/551/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Також, з метою повного і всебічного розгляду справи, ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 12.12.2019 року було викликано в судове засідання в якості свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_1 для підтвердження або спростування обставин наданих під час досудового розслідування.
Копії наведеної ухвали були надіслані на адреси ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що зазначені в вищенаведених протоколах допиту.
Однак, поштові конверти з копією наведеної ухвали були повернуті на адресу суду з позначкою  «адресат відсутній».
Інші адреси ОСОБА_1 та ОСОБА_2 матеріали справи не містять та сторонами надані не були.
Відтак, з огляду на правові приписи, посилання податкового органу на протоколи допиту ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відносно заперечення їх участі в господарській діяльності ТОВ «Гордон Сервіс» та ТОВ «Амарант Груп», до винесення вироку у відповідній кримінальній справі, не є належними доказами в даній справі.
Також, що стосується посилань відповідача на відсутність у контрагентів позивача основних засобів, недостатньої кількості трудових ресурсів, відсутності останніх за місцем реєстрації, то суд апеляційної інстанції зазначає, що якщо контрагент порушив податкове законодавство, не забезпечив належне ведення бухгалтерського обліку, збереження первинних бухгалтерських документів, тощо, то відповідно, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 61 Конституції України, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування валових витрат та податкового кредиту, якщо останній має необхідні документальні підтвердження їх розміру.
Так, за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об`єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення виконавцем послуг правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на валові витрати чи податковий кредит.
Платник податків (покупець товару) не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням виконавцем послуг вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів, а надто тих, з якими у позивача відсутні взаємовідносини. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.
Європейський суд з прав людини, розглянувши справу "Інтерсплав проти України" (рішення від 09.01.2007 року (заява № 803/02), вказав на те, що коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.
Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування платником даних свого податкового обліку, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.
Так само невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.
Вказана правова позиція також відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 18.12.2018 року по справі № 816/1118/17, від 15.01.2019 року по справі №809/2918/13-а, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Відтак, з зазначених обставин справи вбачається, що відповідачем, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 77 КАС України, не було доведено правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 05.10.2015 року № 0002292205, у зв`язку з чим останнє підлягає визнанню протиправними та скасуванню.
Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Простір" підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового про задоволення позову.
При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується приписами                 ст. 139 КАС України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст.  315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Простір"  – задовольнити.
Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2016 року в адміністративній справі № 804/1272/16 – скасувати та прийняти нову постанову.
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Простір"   – задовольнити.
Визнати  протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення                                      від 05.10.2015 року № 0002292205, прийняте Державною податковою інспекцією у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській сплачений Товариством з обмеженою відповідальністю "Ріал Простір" судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 1743.27 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 1917.60 грн.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду на підставі ст. ст. 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

   
Головуючий - суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко