ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/217/20 Справа № 200/11545/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Женеску Е. В. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Каратаєвої Л.О.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,
 
за участю секретаря судового засідання – Літвінової А.Г.

 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2018 року у справі за позовом за позовом Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена Громадської організації Плоскої Валерії Юріївни до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, - 

                                В С Т А Н О В И Л А:

12 липня 2017 року позивач Громадська організація «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація», яка діє в інтересах члена Громадської організації ОСОБА_1 , звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди. Позивач просив суд стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 суму грошової компенсації у розмірі 4000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок неправомірної бездіяльності Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання цієї суми з єдиного казначейського рахунку. 13.07.2017 року позивач надав уточнену позовну заяву, в якій уточнив коло відповідачів у справі та вказав відповідачами Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області та Державну казначейську службу України, а також збільшив суму позовних вимог та просив суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000 грн., завдану вчиненою неправомірною бездіяльністю Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області.
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2018 року позовні вимоги Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена Громадської організації Плоскої В.Ю. до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди – задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3000 грн., завдану неправомірною бездіяльністю Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.88-94).
В апеляційній скарзі Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 22.12.2014 року звернулась до Відділу адресно-довідкової роботи з інформаційним запитом, в якому, з посиланням на норми Закону України «Про доступ до публічної інформації», просила надати наступну інформацію:
1. П.І.Б. адвоката, який запитував інформацію з особистими персональними даними ОСОБА_1 , як фізичної особи: про дату і рік народження, дату реєстрації за місцем реєстрації і про місце реєстрації.
2. Чому і на яких законних підставах вищевказана відповідь на адвокатський запит із особистими персональними даними ОСОБА_1 була направлена адвокату (інкогніто) на адресу юридичної особи: 49080, м.Дніпропетровськ, вул.Висоцького, 2а (це є Комунальний Заклад «ДЦМСД № 11» Дніпропетровської міської ради), а не на адресу адвоката? Надати у відповіді на цей запит копію адвокатського запита № 35 від 27.10.2014 із додатками до цього запита: це посвідчені цим адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або це був договір з клієнтом (фізичною, юридичною особою).
3. Надати інформацію коли (дата, місяць, рік) і хто (П ОСОБА_2 Б.) отримав відповідь із особистими персональними даними ОСОБА_1 від 30.10.2014 № 2003/4 та П.І.Б клієнтів, в інтересах якого діяв цей адвокат при письмовому зверненні із адвокатським запитом від 27.10.14 № 35.
З відповіддю від 29.12.2014 року за підписом начальника відділу адресно-довідкової роботи управління з питань громадянства, реєстрації та роботи з громадянами з тимчасово окупованої території України Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 не погодилась Громадська організація «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» та звернулась з позовом в інтересах члена цієї організації ОСОБА_1 до суду.
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року у справі № 804/7151/15 визнано протиправною бездіяльність відділу адресно-довідкової роботи управління з питань громадянства, реєстрації та роботи з громадянами з тимчасово окупованої території України Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області по забезпеченню своєчасного виконання запита ОСОБА_1 від 22 грудня 2014 р. про надання публічної інформації, який було зареєстровано розпорядником інформації від 22 грудня 2014 р. за вх. № 2354/4. 
Визнано дії Відділу адресно-довідкової роботи управління з питань громадянства, реєстрації та роботи з громадянами з тимчасово окупованої території України Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо безпідставної відмови у задоволенні запита ОСОБА_1 від 22 грудня 2014 р. на отримання публічної інформації у вигляді надання відповіді по суті трьох запитань запита, який було зареєстровано розпорядником інформації від 22 грудня 2014 р. за вх. № 2354/4 неправомірними. 
Визнано неправомірною відповідь Відділу адресно-довідкової роботи управління з питань громадянства, реєстрації та роботи з громадянами з тимчасово окупованої території України Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 29 грудня 2014 р. за № 2354/4 про відмову в наданні публічної інформації, запитуваної у запиті ОСОБА_1 від 22 грудня 2014 р. на отримання публічної інформації, який зареєстровано розпорядником інформації від 22 грудня 2014 р. за вх. №2354/4. 
Визнано дії Відділу адресно-довідкової роботи управління з питань громадянства, реєстрації та роботи з громадянами з тимчасово окупованої території України Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо не зазначення у відповіді від 29 грудня 2014 р. за № 2354/4 порядку оскарження відмови в задоволенні запиту на інформацію неправомірними. 
Зобов`язано Відділ адресно-довідкової роботи управління з питань громадянства, реєстрації та роботи з громадянами з тимчасово окупованої території України Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області розглянути належним чином інформаційний запит ОСОБА_1 від 22 грудня 2014 р. вх. №2354/4 на отримання публічної інформації і надати у відповіді по суті трьох запитань запита та задокументовану/створену інформацію, щодо копії документа на пункт два запита, а саме: адвокатського запита № 35 від 27.10.2014 із додатками до пункту два цього запита: посвідчені цим адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або це був договір з клієнтом (фізичною, юридичною особою), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або це був договір з клієнтом (фізичною, юридичною особою) у відповідності до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» на адресу ГО «ДНПГО» (а.с. 11-15).
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, факт вчинення відповідачем Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області неправомірних дій у вигляді надання відповіді від 29 грудня 2014 року, яка не містить запитуваної інформації у інформаційному запиті ОСОБА_1 від 22 грудня 2014 року, не потребує додаткового доказування.
Позивач вказує, що внаслідок неправомірних дій відповідача, які виразились у наданні відповіді від 29 грудня 2014 року, яка не містить запитуваної інформації у інформаційному запиті ОСОБА_4 від 22 грудня 2014 року, ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, яка полягає в порушенні звичайного способу життя останньої, яка змушена замість зайняття своїм звичайним життям, займатися захистом свого порушеного права, чого б не мало місця, якби відповідач діяв у відповідності з вимогами Конституції України та Закону України «Про доступ до публічної інформації». 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що вказані неправомірні дії завдали ОСОБА_1 душевних хвилювань та страждань, примусили її вживати додаткових заходів для захисту свого порушеного права, що не могло не викликати у позивача негативних емоцій, оскільки не справдилося його правомірне очікування. Суд першої інстанції також зауважив, що відповідачем Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області не було надано доказів на виконання рішення суду, яким його, серед іншого, зобов`язано розглянути належним чином інформаційний запит ОСОБА_1 від 22 грудня 2014 р. вх. №2354/4 на отримання публічної інформації і надати у відповіді по суті трьох запитань запита, а тому суд погодився з твердженнями позивача, що неправомірні дії носять тривалий характер та тривають з грудня 2014 року по цей час. Разом з тим, суд вважав, що розмір моральної шкоди, вказаної позивачем, є завищеним та приймаючи до уваги обставини справи, характер діяння відповідача, ступінь моральних та психічних переживань позивача з приводу протиправних дій відповідача, враховуючи, що позовні заяви як до Дніпропетровського окружного адміністративного суду на неправомірні дії, так і до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська про стягнення моральної шкоди готувався не ОСОБА_1 самостійно, а працівниками ГО «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація», матеріали справи не містять доказів про те, що ОСОБА_1 брала участь в судових засіданнях, а отже витрачала час на ходіння до судових інстанцій, як то стверджує позивач, а отже, виходячи з принципу об`єктивності, засад розумності, справедливості та доцільності, суд вважав, що сума 3000 грн. в повній мірі зможе компенсувати заподіяну ОСОБА_1 моральну шкоду.
Проте погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, з огляду на наступне.
Встановлено, що скаргу у цій справі подала Громадська організація «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена своєї громадської організації Плоскої В.Ю., яка не має статусу юридичної особи та не має статуту. Від імені громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» скаргу підписала Третяк Ю. ОСОБА_5 . як керівник цієї організації (а.с.7).
В апеляційній скарзі Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області звертає увагу на те, що Громадська організація «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» не має процесуальної правоздатності та не може бути представником ОСОБА_1 у суді.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в цій частині.
Кожен має право на свободу об`єднання з іншими особами (п. 1 ст. 11 Конвенції).
Громадяни України мають право на свободу об`єднання у політичні партії та громадські організації для здійснення і захисту своїх прав і свобод та задоволення політичних, економічних,соціальних, культурних та інших інтересів, за винятком обмежень, встановлених законом в інтересах національної безпеки та громадського порядку, охорони здоров`я населення або захисту прав і свобод інших людей (ч. 1 ст. 36 Конституції України).
Громадське об`єднання – це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про громадські об`єднання»).
Громадське об`єднання за організаційно-правовою формою утворюється як громадська організація або громадська спілка. Громадська організація – це громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи (ч. 2 та 3 ст. 1 Закону України «Про громадські об`єднання»).
Громадське об`єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу (ч. 5 ст. 1 Закону України «Про громадські об`єднання»).
Правоздатність неурядових організацій, які не мають статусу юридичної особи, може мати визначенні національним законодавством особливості, обмеження порівняно з неурядовими організаціями, які мають статус юридичної особи.
Неурядові організації повинні мати можливість вільно здійснювати свої цілі за умови, що і цілі, і засоби їх досягнення, відповідають вимогам демократичного суспільства (пункт 11 Рекомендації CM/Rec(2007)14 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо створення та діяльності неурядових організацій від 10 жовтня 2007 року).
Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга статті 55 Конституції України). Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.
Встановлено, що Громадська організація «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» у цій справі діє в інтересах члена своєї громадської організації ОСОБА_6 Ю.
Колегія суддів вважає, що Громадська організація «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» не є особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи (ст.56 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 60 ЦПК України передбачено, що можливість бути представником у суді мають адвокат або законний представник (ст. 59 ЦПК України); під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у ст. 61 цього кодексу.
При тлумаченні положень Закону України від 22 березня 2012 року №4572-VІ «Про громадські об`єднання», Конституційний Суд України в Рішенні від 28 листопад 2013 року №12-рп/2013 вказав на те, що громадська організація може захищати в суді особисті немайнові та майнові права як своїх членів, так і права та охоронювані законом інтереси інших осіб, які звернулися до неї за таким захистом, лише у випадках, якщо таке повноваження передбачено у її статутних документах і якщо відповідний закон визначає право громадської організації звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших осіб.
Отже, з метою забезпечення інтересів правосуддя, виконання завдання цивільного судочинства ЦПК України не передбачає права громадської організації без статусу юридичної особи бути представником у суді, оскільки таке право належить адвокатові, законному представникові. Ці вимоги законодавства щодо представництва у цивільному процесі є чіткими та передбачуваними для ОСОБА_1 і Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація».
При цьому, членство в громадській організації само по собі не є підставою для виникнення процесуального представництва. Для цього необхідне волевиявлення особи, яка потребує представництва та наявність необхідних належним чином оформлених та завірених уповноважуючих документів. За відсутністю такої згоди та необхідних документів, громадська організація не може бути допущена судом до здійснення функцій процесуального представника.
Та обставина, що основною метою та завданням організації є допомога у реалізації громадянам своїх прав та законних інтересів не може свідчити про наявність у організації цивільної процесуальної правоздатності у цій справі.
У матеріалах справи відсутні будь-які належним чином оформлені та завірені документи, що надають відповідні повноваження.
Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо його подала особа, яка не має цивільної процесуальної дієздатності; якщо від імені заінтересованої особи його подала особа, яка не має повноважень на ведення справи (пункти 1 і 2 ч.1 ст. 257 ЦПК України). Такий процесуальний наслідок суд застосовує, якщо про вказані обставини стало відомо після відкриття провадження у справі.
Отже, суд першої інстанції належно не дослідив питання можливості Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» представляти інтереси ОСОБА_1 .
Відповідно до п.4 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду постановлено без дотримання зазначених вище вимог законодавства, тому підлягає скасуванню з наступним залишенням позову без розгляду.
Керуючись ст. 257,367,374,377,382-384 ЦПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
       Апеляційну скаргу Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області задовольнити частково.
       Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2018 року скасувати.
       Позов Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена Громадської організації Плоскої Валерії Юріївни до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди залишити без розгляду.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.
       Судді: