ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/18238/15                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Вєкуа Н.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  30 січня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
                             судді-доповідача:                       Собківа Я.М.,    
                                             суддів:                        Земляної Г.В., Костюк Л.О.,
               за участю секретаря:                        Рагімової Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ДПС України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" до ДФС України про визнання дій протиправними та скасування рішення, -

                                                    ВСТАНОВИВ:

Позивач Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до ДФС України про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 11 вересня 2014 року №000290 у вигляді штрафу в розмірі 7 267 098,10 грн., з підстав неправомірного розрахунку штрафних санкцій.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.    
Не погодившись із вказаним рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.      
Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповністю з`ясовані обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.  
Відповідно до ч.1  ст. 308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що Головним управлінням Міндоходів у Тернопільській області проведено фактичну перевірку ДП «Укрспирт», за місцем провадження діяльності с. Кобиловолоки, Теребовлянського району Тернопільської області з питань дотримання вимог законодавства щодо відвантаження фракції головної етилового спирту.
За результатами вказаної перевірки 24.07.2014 складено Акт №64/21-01/37199618, яким зафіксовано порушення позивачем вимог п.16.1.13  п.16.1  ст.16, п.85.2  ст.85, п.213.1.2  п.213.1  ст.213 Податкового кодексу України,  ст.14 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»  (із змінами та доповненнями).
На підставі Акта перевірки Державною фіскальною службою України згідно з абз. 16 ч. 2  ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»  (із змінами та доповненнями) до ДП «Укрспирт» за порушення встановленого порядку відпуску спирту рішенням від 11.09.2014 року №000290 застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 7    267    098, 1 грн.
Вважаючи оскаржуване рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх охоронюваних законом прав та інтересів.
Відповідно до  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Як вбачається з матеріалів справи, факт порушення позивачем ч. 6  ст. 14 Закону України "Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів"  встановлений судами всіх інстанцій у справі №826/15602/14. 
Разом з тим, як встановлено в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 03 червня 2015 року у справі №826/15602/14 та зазначено в постанові Верховного суду від 18 вересня 2018 року у справі №826/18238/15, питання щодо суми штрафних санкцій та правильності розрахунків позивачем в судах першої та апеляційної інстанцій не оспорювалось, та відповідно, під час розгляду справи судами не досліджувалося.
Таким чином, враховуючи характер спірних правовідносин та обставини, встановлені попередніми судовими рішеннями, під час нового розгляду справи №826/18238/15 необхідно з`ясувати саме правильність розрахунку фінансових санкцій, зазначених у спірному рішенні контролюючого органу.
Здійснюючи розрахунок штрафних санкцій, контролюючий орган виходив з того, що така повинна складатися з 200% вартості вивезеної продукції, обчисленої виходячи з її ціни, вказаної в товарно-транспортних накладних, ставки акцизного податку та податку на додану вартість.        
Відповідно до приписів  статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»  (в редакції на час прийняття оскаржуваного рішення) до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі, зокрема, вивезення    спирту    етилового,    горілки    та    лікеро-горілчаних виробів з території акцизного    складу    або    транспортування    такої продукції без відмітки представника органу доходів і зборів на товарно-транспортній    накладній    про    погодження    відпуску    -200 відсотків вартості вивезеної або транспортованої продукції, але не менше 15000    гривень.
Як вбачається з розрахунку штрафних санкцій, наведеного представником позивача у відзиві на позовну заяву, фінансові санкції застосовувались виходячи з наступних складових:
- вартість відпущеної продукції: 4    287, 07 Х 1 = 4    287, 07 грн.;
- акцизний податок: 4    287, 07 Х 705, 3 = 3    023    670, 47 грн.;
- разом: 3    023    670, 47 + 4    287, 07 = 3    027, 957, 54 грн.;
- сума з ПДВ: 3    633    549, 05 грн.;
- 200% вартості складає 7    267    098, 00 грн.
Тобто, відповідачем штрафні санкції розраховані за оптово-відпускними цінами.
Проте,  статтею 17 названого Закону  встановлено застосування фінансової санкції у вигляді штрафу з розрахунку 200 відсотків вартості вивезеної або транспортованої продукції, що свідчить про помилковість розрахунку штрафної санкції виходячи з оптово-відпускних цін товару.
В свою чергу, вартість товару включає в себе собівартість товару та очікуваний прибуток, у той час як ціна товару складається із його вартості та обов`язкових платежів та зборів.
Таким чином, покладення у розрахунок штрафних санкцій акцизного податку та ПДВ, нарахованого на вартість товару - неправомірне, оскільки згідно вимог податкового законодавства суми податкових та/або грошових зобов`язань визначаються платником податку самостійно, виходячи з об`єктів оподаткування, бази оподаткування та ставок цього податку, що діють на дату виникнення податкових зобов`язань або ж контролюючим органом шляхом донарахування виключно за підставами та у порядку, визначеному  Податковим кодексом України  (глава  4, ч. 1 ст.  217 ПК України).
Отже, здійснений податковим органом розрахунок штрафних санкцій з ціни товару, а не з його вартості, що прямо передбачено статтею 17 наведеного Закону, є помилковим.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.09.2018 по справі №826/10273/14 та від 02.10.2018 по справі №826/13652/14. 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість рішення контролюючого органу про застосування фінансових санкцій до ДП «Укрспирт» в розмірі 7    267    098, 1 грн., а відтак, позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 11 вересня 2014 року №000290 у вигляді штрафу в розмірі 7 267 098,10 грн., з підстав неправомірного розрахунку штрафних санкцій є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу позивача, який має значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28 серпня 2018 року (справа № 802/2236/17-а).
Згідно з ч. 1  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. 
Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції. 
Положеннями  ст. 242 КАС України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1  ст. 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                     
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ДПС України - залишити без задоволення.         
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року залишити без змін.            
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

        Суддя-доповідач                                                                                   Собків Я.М.

  Суддя                                                                                                    Земляна Г.В.

             Суддя                                                                                                     Костюк Л.О.

              
Повний текст постанови виготовлено - 03 лютого 2020 року.