КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  
                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                    
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М                     У К Р А Ї Н И
 
17 січня 2020  року                                                                                                  м. Київ
 
Суддя Київського апеляційного суду                                     Васильєва М.А., 
за участю: 
секретаря судового засідання                                                          Яцевич Н.А.
представника Київської митниці Держмитслужби           Захарова А.О.
захисника                                                                                                      Зражевського О.В.
перекладача                                                                                                 Яницької О.М.
особи, яка притягнута до
адміністративної відповідальності,                                                             ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку з Рівненським апеляційним судом апеляційну скаргу представника митниці Юрківа В.В. на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2019 року , якою  
ОСОБА_1 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Ємен, працюючого у компанії «Самадан», Китай, який проживає тимчасово за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований та постійно проживає: АДРЕСА_2 ,
визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. на користь держави, вилучену валюту в сумі 10500 дол. США, відповідно до протоколу про порушення митних правил - повернуто особі, стягнуто судовий збір в сумі 384, 20 грн., а також стягнуто понесені у справі витрати в сумі 39, 50 грн., 
В С Т А Н О В И Л А:
Постановою суду громадянин Республіки Ємен ОСОБА_1 визнаний винуватим в тому, що 25 вересня 2019 року о 10.55 год. під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Приліт терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» ОСОБА_1 , який прилетів до України з Китаю, м. Пекін, рейсом № PS 288 літаком а/к «МАУ», своїми діями обрав канал, позначений символами зеленого кольору - «зелений коридор», тим самим, відповідно до ч. 5 ст. 366 МК України заявив про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України, тобто своїми діями засвідчив факти, що мають юридичне значення. «Зелений коридор» призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню.
Перетин пасажиром «зеленої лінії», згідно Наказу Міністерства Фінансів України № 671 від 3 серпня 2018р. «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей на повітряному транспорті», яка позначає початок «зеленого коридору», вказує, що для проходження митного контролю нею обрано «зелений коридор», і декларування здійснюється шляхом вчинення дій. Громадянин самостійно обирає відповідний канал («зелений коридор» або «червоний коридор») для проходження митного контролю.
На підставі п.4 ст. 336 та ст. 342 Митного Кодексу України громадянину було задано запитання щодо наявності готівкових коштів, пасажир відповів, що має 21502 доларів США. Після цього пасажиру було запропоновано пред`явити всю готівку. В службовому приміщенні митниці (зоні митного контролю) пасажиром було видано готівку в розмірі 21502 доларів США, що знаходилися у одному з відділень рюкзака пасажира (ручна поклажа). Зазначена готівка переміщувалась без ознак приховування. Зі слів громадянина Республіки Ємен ОСОБА_1 вищевказана валюта належить йому особисто.
Пасажир обрав проходження митного контролю «зеленим коридором», де передбачено наявність у громадян готівки у сумі,що не перевищує в еквіваленті 9999 євро. З виявленої суми, пасажиру було пропущено 11002 доларів США (еквівалент 9999 євро станом на 25 вересня 2019року). За протоколом про порушення митних правил вилучено 10500 доларів США.
На момент проходження митного контролю належним чином оформленої митної декларації пасажир не надав, до моменту перетину ним «зеленої лінії» для отримання довідкової інформації в інформаційній зоні та роз`яснення митних правил та порядку використання двоканальної системи до інспектора митниці не звертався.
Таким чином, громадянин Республіки Ємен ОСОБА_1 своїми діями вчинив дії, спрямовані на порушення встановленого МК України порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю. Обравши за формою проходження митного контролю проходження (проїзд) через «зелений коридор» особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, перемістила через митний кордон України товар, переміщення якого через митний кордон України обмежено нормами МК України та Постанови Правління НБУ № 3 від 2 січня 2019 року «Про затвердження Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей», Постанови Правління НБУ № 5 від 2 січня 2019 року «Про затвердження Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті».
Отже, громадянин Республіки Ємен ОСОБА_1 вчинив порушення митних правил, передбачене ст. 471 МК України. 
 
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, представник митниці подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову, постановити нову постанову щодо громадянина Республіки Ємен ОСОБА_1 , якою визнати його винним у вчиненні порушення митних правил за ст. 471 МК України, застосувати до нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень та конфіскації затриманої по справі валюти в розмірі 10 500 доларів США.
В апеляційній скарзі представник митниці посилається на те, що висновок суду про відсутність підстав для застосування по відношенню до громадянина Республіки Ємен ОСОБА_1 додаткового стягнення у виді конфіскації вилученої валюти не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України.
Як зазначає апелянт, чинним законодавством України не передбачено можливості звільнення правопорушника від  застосування щодо нього обов`язкового стягнення, у тому числі й конфіскації предметів порушення митних правил. 
Посилання Бориспільського міськрайонного суду Київської області на Європейську Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод», як на підставу незастосування конфіскації валюти, є необґрунтованим, оскільки жодних заборон на конфіскацію предметів порушення митних правил ні вказаною конвенцією, ні рішеннями Європейського Суду з прав людини не встановлено.
Також апелянт акцентує увагу на тому, що на момент проходження митного контролю належним чином оформленої митної декларації пасажир не надав, до моменту перетину ним «зеленої лінії» для отримання довідкової інформації в інформаційній зоні та роз`яснення митних правил та порядку використання двоканальної системи до інспектора митниці не звертався.
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення  представника митниці  на підтримку поданої апеляційної скарги, ОСОБА_1 та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим,  перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Так, висновок    судді про доведеність вини громадянина ОСОБА_1 у вчиненні порушення митних правил доведена сукупністю доказів, наявних у справі, та в апеляційній скарзі не оскаржується, як і не оскаржується під час апеляційного розгляду, а тому в цій частині, виходячи з положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, якою передбачено, що  апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, постанова суду не переглядається.
 
Що ж стосується доводів апеляційної скарги представника Київської митниці в частині оскарження стягнення, накладеного на ОСОБА_1 , то вони є необґрунтованими. 
 
Так, санкція ст. 471 Митного кодексу України, за якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, дійсно передбачає стягнення у виді штрафу та  конфіскації товарів, які є  безпосередніми предметами правопорушення, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, про що суддя зазначив в оскаржуваній постанові. Однак не застосував такий вид стягнення, як конфіскація товарів, які є  безпосередніми предметами правопорушення, обґрунтувавши свій висновок посиланням на практику Європейського суду з прав людини та правильно зазначив, що застосування додаткового виду стягнення у виді конфіскації покладе на нього «індивідуальний надмірний тягар».
 
За змістом ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують відповідальність.
 
Суд першої інстанції в повній мірі врахував обставини справи, характер скоєного, особу правопорушника, відсутність обтяжуючих обставин, прийшов до правильного та вмотивованого висновку, що на правопорушника може бути накладено стягнення у вигляді адміністративного штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, без конфіскації вилученої валюти.
 
Вирішуючи питання доцільності накладення додаткового адміністративного стягнення у виді конфіскації грошових коштів, суд першої інстанції  виходив з того, що конфіскація є втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном і підпадає під сферу дії пункту другого статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який дозволяє договірним державам здійснювати контроль за користуванням майном для забезпечення виплати штрафних санкцій. 
При цьому суд послався на те, що у цій справі порушення митних правил ОСОБА_1 полягало лише у тому, що грошові кошти не було письмово задекларовано і жодних інших негативних наслідків порушення не настало - державі не завдано майнової шкоди, збитків у вигляді несплати митних платежів тощо. Одночасно суд вказав, що предмет правопорушення (гроші) не підлягає обкладенню митними платежами, податками, зборами. Крім того, за законодавством України ввезення та вивезення іноземної валюти з України не вважається незаконною діяльністю.
Судом першої інстанції  враховано, що переміщувані  ОСОБА_1 грошові кошти мають законне походження, що підтверджується довідкою компанії «Самадан», в якій працює ОСОБА_1  (державна реєстрація якої підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію юридичної особи), та його зарплата складає 2000 доларів США (що підтверджується випискою з особового рахунку), що  прилетів вперше в Україну до своєї дружини, з якою він познайомився в Китаї, та з якою в них є спільна дитина .
Вказані обставини під час судового розгляду представником органу доходів і зборів не спростовані.
Що стосується поведінки ОСОБА_1 , то суд врахував, що немає жодних ознак того, що він навмисно прагнув порушити митні правила, усі виявлені грошові кошти переміщувалися в одному з відділень рюкзака пасажира (ручна поклажа) без ознак приховування і одразу ж були видані інспектору митниці. Щире розкаяння винного суд визнав обставиною, що пом`якшує відповідальність, за відсутності обставин, що обтяжують відповідальність.  
Одночасно суд вказав про те, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення, а санкція - тяжкості правопорушення, для покарання за який вона призначається, - у цій справі, невиконання вимоги щодо декларування.
Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1  одружений, має на утриманні малолітню дитину та має намір покращити умови проживання своєї сім`ї (проведення ремонту), оскільки його дружина у стані вагітності. У зв`язку з чим суд дійшов висновку, що вилучена за протоколом сума грошових коштів є значною для ОСОБА_1 .
Прийнявши до уваги усі вищевказані обставини даної справи, керуючись принципом верховенства права та враховуючи практику Європейського Суду з прав людини (рішення від 11 липня 2019 року у справі «Садоча проти України»), суд дійшов висновку, що застосування додаткового адміністративного стягнення у виді конфіскації предметів порушення митних правил в даному випадку буде порушенням положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, тому що є непропорційним та становитиме «індивідуальний і надмірний тягар» для ОСОБА_1 .   З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що перевиховання порушника в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, для досягнення бажаного стримуючого та карального ефекту, на ОСОБА_1 достатньо накласти стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
 
Перевіривши доводи апеляційної скарги апеляційний суд доходить такого висновку.
Так, для вирішення питання про конфіскацію певного предмета правопорушення мають значення, зокрема: характеристика безпосереднього предмету правопорушення (чи загалом можливе його законне переміщення через митний кордон України, у тому числі, чи підлягають сплаті митні платежі, інші податки, у зв`язку з переміщенням предмета правопорушення через митний кордон); джерело походження безпосереднього предмета правопорушення; причини, які призвели до порушення порядку проходження митного контролю в зонах спрощеного митного контролю; мета переміщення порушником предмета через митний кордон України; наявність завданої державі шкоди; вартість безпосереднього предмета правопорушення; майновий стан порушника.
Під час апеляційного розгляду  ОСОБА_1 пояснив, що  він не задекларував кошти, оскільки  був неосвічений у такому декларуванні,  так як вперше приїхав в Україну. Про такі правила проходження митного контролю йому було невідомо. Суму, яка перебувала у нього на момент проходження митного контролю, він заробив, працюючи в Китаї. Привіз для своєї сім`ї, так як треба відремонтувати будинок, де проживає дружина з дитиною, тим більше дружина була вагітна. Китайською мовою інформації в аеропорту не було, англійську мову він розуміє. Н аміру приховувати від працівників митниці  грошові кошти у нього не було.  На запитання інспектора митниці він відразу відповів про наявність у нього готівки та у якому розмірі.
В первинних поясненнях ОСОБА_1  також вказав зазначені обставини           (ас. 6-8). 
З урахуванням пояснень ОСОБА_1 та суми переміщуваної через митний кордон незадекларованих митному органу коштів, враховуючи, що правопорушення вчинено з необережності, у зв`язку з тим, що він не був обізнаний з вимогами законодавства, не мав на меті приховувати цю суму та в добровільному порядку сам повідомив працівників митниці про наявні у нього грошові кошти, за відсутності в матеріалах справи відомостей, які б свідчили про незаконність походження вказаних коштів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість накладення на ОСОБА_1  стягнення у виді штрафу без конфіскації товарів, які є  безпосередніми предметами правопорушення, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України.
Висновок про звільнення ОСОБА_1  від адміністративного стягнення у вигляді конфіскації безпосереднього предмета правопорушення можливий за сукупності умов, а саме: правопорушник здійснив правопорушення з необережності, без приховування предмета, порушив правила проходження (проїзду) через «зелений коридор»; порушник перемістив предмет (грошові кошти) для використання в інтересах сім`ї, і цей предмет має законне походження, оскільки інше наявними у справі доказами не підтверджено, як і не надано доказів на підтвердження вказаних обставин і представником митниці, та загалом може бути законно переміщений через митний кордон України за умови письмового декларування; предмет правопорушення не підлягає обкладенню митними платежами чи іншими податками та зборами; порушення митних правил полягає лише в тому, що предмет не було письмово задекларовано порушником, і жодних інших негативних наслідків порушення не настало - державі не завдано майнової шкоди, збитків у вигляді не сплати митних платежів.
З огляду на обставини, встановлені під час розгляду справи, враховуючи особу винного, природу походження та мету використання грошових коштів, майновий стан правопорушника, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що застосування конфіскації, предметів порушення митних правил, в даному випадку є порушенням положень ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції, тобто є не пропорційним, оскільки покладає на ОСОБА_1 «індивідуальний надмірний тягар».
Доводи представника Київської митниці Держмитслужби Захарова А.О. про те, що суд у рішенні, яке наразі оскаржується, не навів аргументів щодо застосування в даному конкретному випадку саме рішення Європейського суду з прав людини «Садоча проти України», не провів співставлення даного випадку з обставинами, які викладені у вказаному рішенні, з обставинами справи про порушення митних правил щодо ОСОБА_1 , є необґрунтованими.
Так, суд у постанові, яка оскаржується, вказав, що, приймаючи до уваги усі обставини даної справи, керуючись принципом верховенства права та враховуючи практику Європейського Суду з прав людини (рішення від 11 липня 2019 року у справі «Садоча проти України») застосування додаткового адміністративного стягнення у виді конфіскації предметів порушення митних правил в даному випадку буде порушенням положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, тому що є непропорційним та становитиме «індивідуальний і надмірний тягар» для ОСОБА_1 .
У рішенні Європейського Суду з прав людини від 11 липня 2019 року у справі «Садоча проти України», Суд зауважив, що держави дійсно мають законний інтерес, а також обов`язок вживати заходів для виявлення та контролю за переміщенням готівки через кордони, оскільки великі суми можуть використовуватися для відмивання грошей, незаконного обігу наркотиків, фінансування тероризму або організованої злочинності, ухилення від сплати податків або здійснення інших серйозних фінансових правопорушень.
Загальна вимога щодо декларування, яка застосовується до будь-якої фізичної особи, що перетинає державний кордон, перешкоджає неконтрольованому ввезенню готівкових коштів до країни чи їх вивезенню з країни, а заходи з конфіскації, що є наслідком недекларування готівки митному органу, є частиною загальної схеми регулювання, призначеної для боротьби з цими правопорушеннями. Тому ЄСПЛ постановив, що захід з конфіскації відповідав загальним інтересам суспільства.
Разом з тим, Суд звернув увагу на те, що дії заявника щодо вивезення іноземної валюти з України не були незаконними за українським законодавством, оскільки дозволялося вивозити іноземну валюту, і сума, яка могла бути законно переміщена через митний кордон, не була обмежена, якщо вона була задекларованою. І це відрізняло цю справу від інших, де конфіскація застосовувався або до товарів, імпорт яких було заборонено, або до транспортних засобів, що використовуються для перевезення контрабанди. Також Суд  врахував те, що заявник пояснив законність походження грошей, але національні органи влади не розглядали це питання, оскільки вони, очевидно, вважали це нерелевантним, принаймні для застосування конфіскації. Оскільки національний суд не здійснив оцінки законності походження грошей, а Уряд не висловив сумнівів щодо дійсності договору позики, ЄСПЛ також не став піддавати сумнівам законність походження конфіскованих грошей. На цій підставі Суд також відмежував цю справу від інших, коли конфіскація стосувалася активів, які були доходами від кримінального правопорушення, вони були визнані незаконно набутими або призначалися для використання в незаконній діяльності.
Окремо Суд оцінив поведінку заявника, зауваживши, що немає жодних ознак того, що він навмисно прагнув обійти митні правила, та нагадав: щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення, а санкція - тяжкості правопорушення, для покарання за який вона призначається (у цій справі - невиконання вимоги щодо декларування).
Суд визнав, що конфіскована сума була значною для заявника. Проте, немає жодних доказів того, що той міг би завдати будь-якої серйозної шкоди державі: він не ухилявся від сплати митних зборів або будь-яких інших зборів і не завдав будь-яку іншу майнову шкоду державі. 
Таким чином, ЄСПЛ вирішив, що такий захід як конфіскація не був призначений як відшкодування майнової шкоди, оскільки держава не зазнала жодних збитків внаслідок недекларування грошових коштів заявником. Але цей захід був стримуючим і каральним заходом за своїм фактичним призначенням.
Суд не переконали доводи Уряду, що оцінка пропорційності була включена до рішень національних органів влади. Складається враження, що міркування щодо законного походження грошей, неумисного характеру дій заявника або відсутності ознак будь-яких інших порушень митних правил, незважаючи на те, що адвокат заявника порушував ці питання під час провадження, не мали жодного значення під час ухвалення рішення.
За цих обставин конфіскація всієї незадекларованої суми грошей наклала на заявника індивідуальний та надмірний тягар і була непропорційною до вчиненого правопорушення, отже, було порушено статтю 1 Протоколу №1 до Конвенції.
 
У справі про порушення митних правил щодо ОСОБА_1 встановлено, що протиправною поведінкою останнього  був саме факт недекларування готівки у відповідному обсязі під час перетину кордону. При цьому ввезення іноземної валюти в Україну не є незаконним за діючим законодавством, оскільки дозволяється ввезення іноземної валюти, але сума, яка може бути законно переміщена через митний кордон, не є обмеженою, якщо вона декларується.
 
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що  пропорційним є захід, який відповідає серйозності вчиненого порушення, а саме піддав ОСОБА_1  адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. на користь держави, при тому, що сума вилучених у правопорушника коштів є значною.
 
Таким чином судом першої інстанції правильно застосовано щодо ОСОБА_1  стягнення лише у виді штрафу без застосування додаткового стягнення у виді конфіскації товарів, які є безпосередніми предметами правопорушення.
                
За таких обставин, постанова судді є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим  відсутні підстави для її скасування, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову судді - без змін.
 
Керуючись ст. 529 МК України, ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, - 
П О С Т А Н О В И Л А :
Постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2019 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. на користь держави, вилучену валюту в сумі 10 500 дол. США, відповідно до протоколу про порушення митних правил - повернуто особі, стягнуто судовий збір в сумі 384, 20 грн., а також стягнуто понесені у справі витрати в сумі 39, 50 грн., без конфіскації товарів, які є  безпосередніми предметами правопорушення, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України- залишити без змін, апеляційну скаргу представника Київської митниці Держмитслужби Юрківа В.В. - без задоволення. 
 
Постанова оскарженню не підлягає.

                   Суддя 
Київського апеляційного суду                                                                         М.А. Васильєва