Постанова
Іменем  України
 
27 листопада 2019 року
м. Київ
справа № 661/2894/16-ц
провадження № 61-18365св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. 
Яремка В. В. (суддя-доповідач), 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі: Херсонська обласна клінічна лікарня, Херсонська обласна рада, Херсонська обласна державна адміністрація,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Херсонської обласної клінічної лікарні на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 10 травня 2017 року у складі судді Бойка М. Є. та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 06 липня 2017 року у складі колегії суддів: Воронцової Л. П., Ігнатенко П. Я., Полікарпової О. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог та рішень судів
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Херсонської обласної клінічної лікарні, Херсонської обласної ради, Херсонської обласної державної адміністрації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок некваліфікованої медичної допомоги.
Позов мотивовано тим, що 04 липня 2001 року його дружина, ОСОБА_2 , звернулась до Херсонської обласної клінічної лікарні за медичною допомогою. Внаслідок невиконання відповідачем вимог закону про медичну допомогу, ненадання у повному обсязі належної медичної допомоги, а саме: відсутності належного лабораторного обстеження, недостатнього рівня підготовки хворої до оперативного втручання, недостатнього використання при лікуванні медичних препаратів, недостатньо проведеної терапії, зокрема інфузійної і антибактеріальної терапії, інших недоліків в лікуванні, ІНФОРМАЦІЯ_1 його дружина померла.
Підтвердженням указаних обставин є: висновок комісії Міністерства охорони здоров`я України (далі - МОЗ України) за результатами проведеної нею перевірки надання медичної допомоги ОСОБА_2 в умовах Херсонської обласної клінічної лікарні; лист начальника управління МОЗ України від 08 жовтня 2001 року № 4.40-632; лист заступника держсекретаря МОЗ України на адресу начальника управління охорони здоров`я в Херсонській області від 08 жовтня 2001 року № 4.4.-632; лист начальника управління МОЗ України від 19 листопада 2001 року № 4-404; лист МОЗ України від 02 жовтня 2007 року № 11-03-03/459.
Факт незадовільного лікування його дружини встановлено пунктом 16 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Валерій Фуклєв проти України»; зобов`язання виконувати остаточні рішення ЄСПЛ взяли на себе договірні сторони, які приєдналися до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
Позивач зазначав, що незаконними діями відповідача, які спричинили смерть дружини, йому завдано непоправну моральну шкоду, яку він оцінив у 1 500 000 грн.
Уточнивши позовні вимоги під час розгляду справи, позивач просив суд стягнути моральну шкоду саме з Херсонської обласної клінічної лікарні.
Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 10 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 06 липня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Херсонської обласної клінічної лікарні на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю його дружини, у розмірі 150 000 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що діяння, яке поставлено відповідачу за провину, дійсно мало місце і працівники лікарні винні в його вчиненні, навіть і за відсутності в їх діях складу кримінального злочину. Також суд вважав, що ОСОБА_1 доведено завдання моральної шкоди та наявність причинного зв`язку між незаконними діями відповідача та завданою шкодою. Позивач зазнав душевних та психічних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою (неправомірними діями) працівників відповідача щодо його дружини, він втратив дружину, тому має право на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до вимог статей 1167, 1168, 1172 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) Херсонська обласна клінічна лікарня повинна відшкодувати шкоду, завдану її працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків.
Суд зазначив, що смертю близької людини позивачу завдано непоправного негативного емоційного впливу, що викликало виникнення стресу, переживання, тобто йому заподіяні моральні страждання. Враховуючи тяжкість та обсяг душевних страждань, тяжкість несприятливих вимушених змін у життєвих стосунках, необхідність докладати додаткових зусиль для організації життя, ступінь вини працівників відповідача, характер їх дій, обставини заподіяння шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначив розмір моральної шкоди в розмірі 150 000 грн.
Апеляційний суд зауважив, що хоча кримінальне переслідування щодо медичних працівників лікарні закрито за відсутністю складу злочину, однак досудовим слідством встановлено, що настання смерті ОСОБА_2 обумовлено, в тому числі, і недоліками у її лікуванні. Крім того, причиною смерті ОСОБА_2 згідно з актовим записом про смерть, є, зокрема перитоніт, як наслідок недоліків у лікуванні. 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників
У липні 2017 року Херсонська обласна клінічна лікарня подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 10 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 06 липня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Касаційна скарга мотивована тим, що підстави для відшкодування моральної шкоди у спірному випадку відсутні, а зазначені у рішенні доводи на задоволення позову є такими, що суперечать обставинам справи і ґрунтуються на недоведених фактах. Заявник також зазначає, що неефективність та довготривалість розслідування смерті дружини позивача, так само як і наявність рішення ЄСПЛ, яким це встановлено, жодним чином не доводить і не встановлює наявність у діях медичного персоналу Херсонської обласної клінічної лікарні, як і самої лікарні, складу цивільного правопорушення. Зокрема, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між шкодою, завданою позивачу, і протиправними діями персоналу лікарні та відсутня вина останніх у завданні такої шкоди.
Заперечення на касаційну скаргу не надходили.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній цивільній справі, зупинено виконання оскаржуваних рішень до закінчення касаційного провадження у справі.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У квітні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Судами встановлено, що 04 липня 2001 року ОСОБА_2 (дружина позивача) поступила до гінекологічного відділення Херсонської обласної клінічної лікарні, де їй встановлено діагноз метрофіброма. 
05 липня 2001 року їй було проведено невдалу інкубацію трахеї з метою введення анестезії, тому заплановану на цей день операцію відкладено до 09 липня 2001 року, хвору виписано додому. 
09 липня 2001 року ОСОБА_2 , за її згодою, проведено операцію та видалено метрофіброму. Стан хворої після операції став швидко погіршуватись. 15 липня 2001 року створена медична комісія лікарів, яка виявила у ОСОБА_2 післяопераційний перитоніт, було розпочато лікування, проте ІНФОРМАЦІЯ_1 вона померла. 
Проведена посмертно аутопсія підтвердила, що ОСОБА_2 померла від післяопераційного перитоніту, ускладненого сепсисом.
Із актового запису про смерть ОСОБА_2 від 27 вересня 2001 року № 510 вбачається, що причинами її смерті були фіброміома матки, перитоніт (а. с. 3).
Управлінням охорони здоров`я у Херсонській області було створено комісію для розслідування якості медичної допомоги, наданої лікарнею дружині позивача, яка дійшла висновку, що медичний персонал лікарні не припустився помилок, які могли б погіршити стан здоров`я пацієнтки або прискорити її смерть, хірургічне лікування проведене правильно, післяопераційне лікування надано пацієнтці у повному обсязі і що, не зважаючи на відповідне лікування, летальний результат був неминучим.
Разом з тим комісія МОЗ України виявила, що ОСОБА_2 неналежним чином підготовлено до запланованої операції і що її було терміново прооперовано 09 липня 2001 року; антибактеріальна і інфузійна терапії перитоніту і сепсису були недостатніми, перитоніт розвинувся через зниження імунітету пацієнтки, труднощі раннього діагностування перитоніту були викликані нечіткою клінічною симптоматикою (піддіафрагмальним і підпечінковим абсцесами), внаслідок чого повторну лапаратомію було проведено лише на шостий день (матеріали кримінальної справи а. с. 136-138).
24 вересня 2001 року Управління охорони здоров`я Херсонської обласної державної адміністрації, з урахуванням вищевказаних висновків комісії міністерства, призначено проведення перевірки гінекологічного відділення лікарні, проходження акушером-гінекологом ОСОБА_3 навчання з лікування сепсису в акушерстві та гінекології та проведення обговорення справи ОСОБА_2 на засіданні обласної асоціації акушерів-гінекологів.
У листі від 08 жовтня 2001 року МОЗ України рекомендувало управлінню охорони здоров`я розглянути можливість застосування заходів дисциплінарного стягнення щодо лікарів, які брали участь у лікуванні ОСОБА_2 , а кваліфікаційній комісії провести позачергову атестацію лікарів з метою встановлення їхньої відповідності присвоєним кваліфікаційним категоріям. Міністерство відзначило, що його комісія виявила суттєві помилки в лікуванні дружини позивача.
Відповідно до висновків проведеної перевірки МОЗ України зазначило, що смерть дружини позивача викликана побічними ефектами операції, проведеної 09 липня 2001 року в лікарні; з медичної карти вбачалось, що 05 липня 2001 року пацієнтка не пройшла всіх необхідних додаткових обстежень, а також їй не було призначено лікування анемії; після невдалої спроби введення анестезії 05 липня 2001 року пацієнтку виписано з лікарні, що є протипоказаним заходом; 09 липня 2001 року пацієнтці проведено операцію без перевірки найважливіших показників гомеостазу і корекції анемічного стану; діагностику і лікування перитоніту здійснено занадто пізно; протягом післяопераційного періоду антибактеріальна і інфузійна терапії були недостатніми, а лікування анемії - незначним (матеріали кримінальної справи а. с. 136-138).
Таким чином, МОЗ України зробило висновок, що лікування дружини позивача було незадовільним.
Водночас 30 жовтня 2001 року Управління охорони здоров`я Херсонської обласної державної адміністрації повідомило МОЗ України, що проведено ретельну перевірку гінекологічного відділення лікарні і що жодних суттєвих недоліків у функціонуванні відділення не виявлено, проте завідувачу відділення винесено догану. Щодо лікарів, які проводили лікування дружини ОСОБА_1 , зазначено, що їх буде направлено на позачергову атестацію кваліфікаційною комісією. Управління охорони здоров`я також вказало, що лікар, який відповідав за лікування дружини заявника, звільнився за власним бажанням.
Постановою старшого слідчого Прокуратури Херсонської області від 11 липня 2005 року відмовлено у порушенні кримінальної справи щодо лікаря ОСОБА_4 та заступника головного лікаря Херсонської обласної клінічної лікарні ОСОБА_5 у зв`язку з відсутністю в їхніх діях складу злочину, передбаченого частиною другою статті 113 Кримінального кодексу України (далі - КК України) в редакції 1960 року. 
Разом з тим у цій постанові зазначено, що виходячи з наявних у матеріалах кримінальної справи висновків експертів, несприятливий результат у ОСОБА_2 обумовлений сукупністю факторів, серед яких і недоліки в її лікуванні (матеріали кримінальної справи а. с. 25-26). 
З листа МОЗ України за вих. №11-03-03/459 від 02 жовтня 2007 року вбачається, що вперше судово-медична експертиза за фактом смерті ОСОБА_2 проведена у Головному бюро судово-медичної експертизи МОЗ України в 2003 році. Відповідно до її висновків настання смерті ОСОБА_2 зумовлено комплексом причин, пов`язаних як з низьким рівнем захисних сил організму, так і недоліками у наданні медичної допомоги; при своєчасній діагностиці і проведенні оперативного втручання ймовірність попередження смерті хворої існувала (а. с. 5). 
Друга експертиза (додаткова) проведена іншим складом комісії Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України з 15 грудня 2004 року до 31 березня 2005 року. Ця комісія також дійшла висновку про те, що смерть ОСОБА_2 обумовлена комплексом причин, а саме: важкістю патології, існуючим несприятливим фоном, а також недоліками у наданні медичної допомоги, разом з тим, між недоліками і настанням смерті прямого причинного зв`язку не встановлено (а. с. 5).
Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Зокрема, до них належить ратифікована Верховною Радою України Конвенція, яка, як і інші міжнародні договори, підлягає застосуванню при розгляді справ судами.
Стаття 2 Конвенції передбачає, що право кожного на життя охороняється законом, а згідно зі статтею 13 - кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь та гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.
Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних i оздоровчо-профiлактичних програм.
Держава створює умови для ефективного i доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних i комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безкоштовно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів ycix форм власності.
Згідно зі статтями 6, 42, 78, 80 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає кваліфіковану медико-санітарну допомогу. Медичне втручання (застосування методів діагностики, профілактики або лікування, пов`язаних із впливом на організм людини) допускається лише в тому разі, коли воно не може завдати шкоди здоров`ю пацієнта. Медичні працівники зобов`язані сприяти охороні та зміцненню здоров`я людей, запобіганню і лікуванню захворювань, надавати своєчасну та кваліфіковану медичну і лікарську допомогу. Особи, винні у порушенні законодавства про охорону здоров`я, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законодавством.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). 
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Моральна шкода може полягати як у фізичному болю та стражданнях, так і у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала внаслідок протиправної поведінки щодо неї.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
У деліктних правовідносинах у сфері надання медичної допомоги протиправна поведінка стосується порушення суб`єктивного особистого немайнового права особи, - права на медичну допомогу. У сфері надання медичної допомоги протиправними необхідно вважати дії медичних працівників, які не відповідають законодавству у сфері охорони здоров`я.
Відповідно до частини другої статті 34 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» обов`язками лікуючого лікаря є своєчасне і кваліфіковане обстеження та лікування пацієнта.
Отже, надання несвоєчасної або некваліфікованої медичної допомоги є протиправною поведінкою медичного працівника. 
Згідно із частиною другою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. 
Розмір відшкодування моральної шкоди законодавством не встановлений.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дав належну оцінку поведінці відповідача, тривалості страждань позивача та наслідкам надання медичної допомоги лікарями дружині позивача. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення вимог позивача про відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 150 000 грн, який ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права до спірних правовідносин.
З такими висновками погоджується й Верховний Суд.
Відповідно посилання заявника в касаційній скарзі на відсутній причинно-наслідковий зв`язок між шкодою заподіяною позивачу і протиправними діями персоналу лікарні, та відсутність вини останніх в заподіяні такої шкоди, є безпідставним та необґрунтованим.
Апеляційний суд правильно зауважив, що постановами слідчих Прокуратури Херсонської області від 11 липня 2005 року та 11 жовтня 2007 року, хоча і було закрито провадження щодо лікарів та медичного персоналу Херсонської обласної клінічної лікарні у зв`язку з відсутністю в їх діях складу злочину, передбаченого частиною другою статті 113 КК України, проте в установчій частині постанови зазначено, що досудовим слідством встановлено, що настання смерті потерпілої ( ОСОБА_2 ) обумовлене сукупністю факторів, серед яких були недоліки у лікуванні жінки. При цьому слідчий вважав, що відсутній прямий причинний зв`язок між будь-яким з названих компонентів та смертю ОСОБА_2 .
Отже, хоча кримінальне провадження щодо медичних працівників Херсонської обласної клінічної лікарні закрито за відсутністю складу злочину, проте досудовим слідством встановлено, що настання смерті ОСОБА_2 обумовлено, в тому числі, і недоліками у її лікуванні. Крім того, причиною смерті ОСОБА_2 згідно з актовим записом про смерть, є у тому числі, перитоніт як один із недоліків у лікуванні.
Рішенням ЄСПЛ від 16 січня 2014 року у справі «Валерій Фуклєв проти України» (case of Valeriy Fuklev v.Ukraine), яке набуло чинності, констатовано порушення процесуального аспекту статті 2 Конвенції, встановлено що результати розслідувань, проведених закладами охорони здоров`я, були суперечливими: з перших двох звітів, підготовлених місцевими комісіями, випливало, що лікування було належним, а смерть дружини заявника - неминучою. З іншого боку, з висновків комісії Міністерства випливало, що з боку медичного персоналу лікарні мали місце певні недоліки. При цьому, це головне питання надалі вирішувалося незрозуміло. Зокрема, в листуванні між управлінням охорони здоров`я і МОЗ України вбачається, що останнє посилалося на суттєві помилки, допущені медичним персоналом лікарні, і дійшло висновку, що лікування дружини заявника було незадовільним. Однак, незважаючи на ці твердження, Управління охорони здоров`я повідомило заявника, що його дружині було надано належне лікування. В певний момент Управління охорони здоров`я повідомило МОЗ України, що стосовно медичного персоналу було вжито відповідних заходів, хоча не видається, що догана, винесена завідувачу гінекологічного відділення лікарні, була якимось чином пов`язана зі справою дружини заявника. Крім того, що стосується твердження про направлення лікарів, які лікували дружину заявника, на позачергову атестацію кваліфікаційною комісією, не було надано жодної додаткової інформації на підтвердження, що вони пройшли таку атестацію або про результати цієї атестації. Отже, не вбачається, що органи охорони здоров`я зробили належну спробу розглянути всі відповідні факти, які стосуються смерті дружини заявника, встановити винних осіб і, за потреби, вжити подальших заходів відповідно до вимог статті 2 Конвенції.
Посилання заявника на те, що зазначене рішення ЄСПЛ лише вказує на певні недоліки і на неефективність, довготривалість розслідування смерті дружини позивача, та жодним чином не доводить протиправної поведінки як відповідача, та і його персоналу при лікуванні дружини позивача, а тому суди не повинні були враховувати вказані висновки ЄСПЛ, є безпідставним.
Оскільки відповідно до статті 46 Конвенції та статті 2 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» держава Україна зобов`язана виконувати остаточне рішення ЄСПЛ у будь-якій справі, у якій вона є стороною. 
Тому судами при розгляді цієї справи правильно враховано висновки ЄСПЛ викладені в рішенні від 16 січня 2014 року у справі «Валерій Фуклєв проти України» (case of Valeriy Fuklev v.Ukraine).
Отже, наведені в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки, такі доводи касаційної скарги були предметом розгляду судів та додаткового правового аналізу не потребують, при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та встановлених обставин справи, що виходить за межі повноважень касаційного суду. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суди першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно дослідили наявні у справі докази й надали їм належну оцінку, встановили обставини справи, за наслідками чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів по суті вирішення позову та не дають підстав вважати, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цьому випадку оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Херсонської обласної клінічної лікарні залишити без задоволення.
Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 10 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 06 липня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                 О. В. Ступак 
 
Судді:                                                                                                             А. С. Олійник
 
                                                                                                                        С. О. Погрібний
 
                                                                                                                        Г. І. Усик
 
В. В. Яремко