ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
09 січня 2020 року           справа №360/3021/19 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Міронової Г.М., суддів Арабей Т.Г., Гаврищук Т.Г.,  розглянув  в порядку письмового провадження  апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області  на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2019 р. (повний текст складено 7 жовтня 2019 року у м. Сєвєродонецьк) у справі  № 360/3021/19 (головуючий І інстанції суддя Є.О. Кисельова)  за позовом   ОСОБА_1  до  Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

                                                   ВСТАНОВИВ:

Позивач 11.07.2019 року звернувся до суду з позовом, в якому просив   визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 21.06.2019 року № 1726/2019 щодо відмови в переведенні її на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з урахуванням  стажу державної служби та зобов`язати відповідача прийняти рішення про переведення її на підставі заяви від 03.06.2019 року з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» з урахуванням стажу державної служби; вирішити питання судових витрат (а.с. 4-8).
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 01 жовтня  2019 р.  у справі  № 360/3021/19  позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 21 червня 2019 року № 1726/2019 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за Законом України "Про державну службу".
Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (ідентифікаційний код: 21792459, місцезнаходження: Луганська обл., місто Сєвєродонецьк, вул.  Шевченка, буд. 9) прийняти рішення про переведення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на підставі заяви від 03 червня 2019 року з пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу".
Вирішено питання судових витрат (а.с. 87-90).
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій  просив скасувати постанову суду першої інстанції та  винести нове рішення, яким  відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 96-98).
В обґрунтування апеляційної скарги  вказує на те, що  основним критерієм, який визначає підстави для зарахування того чи іншого періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723, є встановлення за займаною посадою  відповідного рангу.
Згідно абз. 2 п. 343.2 ст. 343 Податкового кодексу України, у разі присвоєння посадовій особі спеціального звання надбавка за ранг державного службовця не виплачується.
Таким чином, періоди роботи у державній податковій службі на посадах, за якими присвоюються персональні чи спеціальні звання - не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.
Згідно записів трудової книжки позивача можливо зарахувати до стажу державної служби періоди роботи з 29.03.1995 року по 01.01.2014 року - 18 років 2 місяці 1 день.
Неможливо  зарахувати до стажу державної служби період з 02.01.2014 року по 23.11.2014 року, з 01.12.2014 року по 30.04.2019 року, оскільки згідно записів трудової книжки з 02.01.2014 року позивачу присвоєно спеціальне звання інспектора податкової служби III рангу, 04.01.2016 року присвоєно спеціальне звання інспектора податкової та митної справи II рангу, 03.07.2018 року присвоєно чергове спеціальне звання інспектора податкової та митної справи I рангу.
Таким чином, на момент звернення у позивача відсутній необхідний спеціальний стаж  для призначення пенсії за віком за Законом України «Про державну службу».
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково  поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів  та вимог апеляційної скарги.
Згідно  ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. 
Судами  першої  та апеляційної інстанцій встановлено, що   03.06.2019 позивач звернувся до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області із заявою про перехід на інший вид пенсії, а саме: з пенсії  за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію державного службовця за статтею 37 Закону України "Про державну службу" (а.с. 59).
Рішенням від 21.06.2019 № 1726/2019 про відмову в призначенні пенсії позивачу відмовлено в переведенні на інший вид пенсії за Законом України "Про державну службу" у зв`язку з відсутністю на день звернення необхідного стажу роботи 20 років, оскільки відповідачем не зараховано до державної служби період роботи позивача: з 02.01.2014 по 23.11.2014, з 01.12.2014 по 30.04.2019, так як згідно записів трудової книжки з 02.01.2014 ОСОБА_1 присвоєно спеціальне звання інспектор податкової та митної справи ІІI рангу, 04.01.2016 року присвоєно чергове спеціальне звання інспектора податкової та митної справи II рангу, 03.07.2018 присвоєно чергове спеціальне звання інспектора податкової та митної служби І рангу. Розрахунок стажу позивача, зроблений відповідачем, містить відомості, що стаж роботи на посадах державної служби складає 18 років 2 місяці 1 день, і висновок, що це не дає права позивачу на перехід на інший вид пенсії (а.с. 67-68).
Спірним питанням цієї справи є правомірність прийняття  відповідачем  рішення, яким відмовлено позивачу у переводі на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу».
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі з огляду на наступне.
Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу»  № 889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
За приписами п.12 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
За унормуванням ч. 1 ст.  37 Закону України «Про державну службу» на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Пунктом 17 частини 3 статті 3 Закону України «Про державну службу» № 889-VІІІ визначено коло осіб, на яких дія цього Закону не розповсюджується, а саме: осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів та працівників інших органів, яким присвоюються спеціальні звання, якщо інше не передбачено Законом .
Згідно зі статтею 343 Податкового кодексу України передбачено, що посадовим особам контролюючих органів присвоюються такі спеціальні звання: головний державний радник податкової та митної справи; державний радник податкової та митної справи I рангу; державний радник податкової та митної справи II рангу; державний радник податкової та митної справи III рангу; радник податкової та митної справи I рангу; радник податкової та митної справи II рангу; радник податкової та митної справи III рангу; інспектор податкової та митної справи I рангу; інспектор податкової та митної справи II рангу; інспектор податкової та митної справи III рангу; інспектор податкової та митної справи IV рангу; молодший інспектор податкової та митної справи.
Положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння, співвідношення з рангами державних службовців, розмір надбавок за спеціальне звання затверджуються Кабінетом Міністрів України. У разі присвоєння посадовій особі спеціального звання відповідно до пункту 343.1 цієї статті надбавка за ранг державного службовця не виплачується.
Статтею 344 Податкового кодексу України визначено, що пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу".
При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Викладена правова позиція  також узгоджується з  постановою Верховного Суду України від 22 жовтня 2013 року у справі № 21-340а13.  
Статтею 1 цього Закону № 3723 визначалось, що державна служба в Україні це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.
Згідно частини другої статті 9 зазначеного Закону регулювання правового  становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України. Із наведеної норми вбачається, що правове становище державних службовців, які працюють в апараті інших органів, може регулюватися іншими спеціальними законами. При цьому Закон № 3723-ХІІ застосовується до таких службовців в частині, яка не врегульована спеціальними законами.
Спеціальним законом, що визначає статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності, є Закон України від 4 грудня 1990 року № 509-XII «Про державну податкову службу в Україні» (далі Закон № 509-XII).
Частиною першою статті 4 Закону № 509-XII передбачено, що Державна податкова служба, якій за змістом частини другої цієї статті підпорядковані державні податкові інспекції в областях, районах, містах і районах у міста, є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує здійснення контролю за дотриманням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів податків, зборів та інших платежів і неподаткових доходів і внесків до державних цільових фондів, встановлених законодавством України.
Посадовою особою органу державної податкової служби за правилами частини першої статті 15 Закону № 509-XII може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам,  установленим  центральним  органом  державної податкової служби. Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації, після якої таким особам присвоюються спеціальні звання (частини п`ята, шоста статті 15 цього Закону).
Зазначеною статтею Закону № 509-XII також встановлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються із вимогами статей 5, 12 Закону № 3723-ХІІ щодо обмежень, повязаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.
Статтею 6 цього Закону визначено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.
Таким чином, посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, займають посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, а отже, перебувають на державній службі та є державними службовцями.
Абзацами другим та третім пункту другого Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року № 283, передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті державної податкової та контрольно-ревізійної служби, а також на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання.
Виходячи з наведеного, посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію.
Таким чином на позивача  розповсюджується  дія Закону України «Про Державну службу» № 889-VIII.
З рішення відповідача від 21.06.2019 № 1726/2019 про відмову в призначенні пенсії встановлено, що єдиною підставою відмови позивачу у переведенні на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" є недостатність стажу державної служби через незарахування певних періодів роботи позивача до державної служби, а саме: періоду з 02.01.2014 року по 23.11.2014 року, з 01.12.2014 року по 30.04.2019 року. За розрахунком відповідача  стаж державної служби складає 18 років 2 місяці 1 день (період роботи з 29.03.1995 по 01.01.2014). 
Таким чином, з урахуванням зарахування періодів роботи позивача  з 02.01.2014 року по 23.11.2014 року, з 01.12.2014 року по 30.04.2019 року  до стажу державної служби позивача, позивач на час звернення до відповідача з заявою про переведення на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" мав достатній стаж державної служби (понад 20 років), про що вірно зазначено судом першої інстанції.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що  позовні вимоги підлягають задоволенню, а рішення від відповідача від 21.06.2019 року № 1726/2019  скасуванню, оскільки є неправомірним.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції  правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи  апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги  та  скасування  рішення  суду  не  вбачається.
Керуючись ст. ст. 205, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,    

                                                  ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну  скаргу  Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області  на рішення  Луганського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2019 р.   -  залишити без задоволення.
Рішення    Луганського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2019 р.   у справі  № 360/3021/19  -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не  підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 9 січня 2020 року.

Головуючийсуддя                                                                                          Г.М. Міронова                    
Судді                                                                                                               Т.Г. Арабей                  
                                                                                                                        Т.Г. Гаврищук