ф
ПОСТАНОВА
Іменем України

20 лютого 2020 року 
Київ
справа №804/3473/17
адміністративне провадження №К/9901/1268/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Юрченко В.П.,
суддів: Васильєвої І.А., Пасічник С.С.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Дніпропетровського управління офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду (головуючий суддя:    Богданенко І.Ю., судді:    Уханенко С.А.   Дадим Ю.М.) від  30.11.2017 у справі № 804/3473/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Футбольний клуб "Дніпро" до Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про  скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:

                Товариство з обмеженою відповідальністю "Футбольний клуб "Дніпро" звернулося в Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпропетровського управління офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про скасування податкового повідомлення-рішення №0000824700 від 20 грудня 2016 року, яким застосовано штрафні санкції в розмірі 16885,56 гривень. 
      В обґрунтування позовних вимог зазначено, що підприємство не допускало наведених в акті перевірки порушень законодавства, що свідчить про незаконність і необґрунтованість його висновків, з огляду на що, податкове повідомлення-рішення СДПІ №0000824700 від 20.12.2016, прийняте на підставі хибних висновків акту перевірки, -      є      протиправним та підлягає скасуванню.
          Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від  21.06.2017 , в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Футбольний клуб "Дніпро" відмовлено з мотивів доведеності складу податкового правопорушення, яке полягає у порушенні термінів сплати узгоджених сум грошового зобов`язання.
          Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від  30.11.2017 постанову суду першої інстанції скасовано, прийнято нову постанову, якою позов задоволено, скасовано податкове повідомлення-рішення №0000824700 від 20 грудня 2016 року, яким застосовані штрафні санкції з орендної плати у сумі 16885,56 гривень.
       Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що методологічна помилка, допущена при заповненні уточнюючого розрахунку (податкової декларації)    не є порушенням умов самостійного внесення змін до податкової звітності, що виключає застосування до спірних відносин положень пункту   120.2   статтею   120 Податкового кодексу України.
                Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанцій, відповідач подав до касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування ними норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просив скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої  інстанції.
          Обґрунтовуючи касаційну скаргу, посилався на помилковість позиції суду апеляційної інстанції, оскільки позивачем допущено порушення пункту   50.1   статті   50 ПК України, яке полягає у поданні останнім самостійно задекларованого в уточнюючій податковій декларації з плати за землю за 2016 рік від 12.09.2016 року  №9165720370  узгодженої суми податкового зобов`язання, яка останнім не була сплачена. 
                Товариством надані заперечення на касаційну скаргу податкового органу, в яких позивач вказує на законність та обґрунтованість постанови суду апеляційної інстанції, просить залишити її без змін, а касаційну скаргу відповідача - без задоволення.
                Переглянувши судове рішення суду апеляційної інстанції в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування норм матеріального права і дотримання процесуальних норм, Верховний Суд виходить з наступного.
          Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено камеральну перевірку уточнюючої податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016 рік від 12 вересня 2016 року №9165720370 Товариства з обмеженою відповідальністю "Футбольний клуб "Дніпро" (вид декларації - орендна плата), за результатами якої складений акт від 28 листопада 2016 року.
       За висновками акту, Товариством порушено вимоги, передбачені абзацом 4 пункту   50.1   статті   50 Податкового кодексу України   щодо умов самостійного внесення змін до податкової звітності, а саме не сплачено штраф у розмірі трьох відсотків від суми заниження податкового зобов`язання до подання уточнюючого розрахунку від 12 вересня 2016 року №9165720370.
          За виявленими порушеннями контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №0000824700 від 20 грудня 2016 року, яким застосовано штрафні санкції з орендної плати в розмірі 16885,56 гривень .
          За результатами адміністративного оскарження податкове повідомлення-рішення залишено без змін.
                 Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем самостійно задекларована в уточнюючій податковій декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016 рік від 12 вересня 2016 року №9165720370 узгоджена сума податкового зобов`язання, яка не сплачена, як наслідок  необґрунтованості позовних вимог.
                Відповідно до підпунктів   16.1.3,   16.1.4   пункту   16.1   статті   16 ПК України   (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) платник податків зобов`язаний: подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
          Пунктом   46.1   статті   46 ПК України   визначено, що податкова декларація, розрахунок - це документ, що подається платником податків контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання.
               Податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків (пункт   49.1   статті   49 ПК України).
     Порядок внесення змін до податкової звітності регулюється   статтею 50 ПК України.
               Так, пунктом   50.1   статті   50 ПК України   встановлено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених   статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинною на час подання уточнюючого розрахунку.
       Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку; б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.
          Отже, законодавством передбачена можливість виправити помилки у вже поданій декларації платником податку. Якщо граничний строк подання податкової декларації за звітний період сплив, то платник податків може або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку, або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку. У такий спосіб платник податку самостійно визначає суму штрафу та сплачує її разом із сумою податкового зобов`язання.
          У зв`язку із цим слід зазначити, що згідно пункту   120.2   статті   120 ПК України   невиконання платником податків вимог, передбачених абзацами третім - п`ятим пункту 50.1   статті 50 цього Кодексу, щодо умов самостійного внесення змін до податкової звітності тягне за собою накладення штрафу у розмірі 5 відсотків від суми самостійно нарахованого заниження податкового зобов`язання (недоплати).
                Враховуючи, що позивачем при заповненні уточнюючого розрахунку (податкової декларації) допущено методологічну помилку, а саме самостійно нараховано до збільшення податкове зобов`язання на 2016 рік на періоди, за якими не настав термін сплати у розмірі 289466,77 гривень, у тому числі  за січень-липень 2016 року у розмірі 168855,61 гривень (двічі  обліковано) та згідно  копії платіжного доручення №22777 від 30 серпня 2016 року сплачено до бюджету 173921,30 гривень орендної плати за землю за січень - липень 2016 року, тобто 168855,61 гривень заниженого зобов`язання та 3% (штрафу) від цієї суми - 5065,69 гривень правильним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що у контролюючого органу не було підстав для застосування до Товариства штрафних санкцій, передбачених пунктом   120.2   статті   120 ПК України.
       Доводи ж відповідача, викладені у касаційній скарзі, наведеного й мотивів, покладених в основу оскаржуваного рішення не спростовують, та не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального права.
       За правилами частини першої   статті 341 КАС України    суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
      Згідно з частиною третьою   статті 343 КАС України   суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
                Керуючись статтями   341,   343,   349,   350,   355,   359 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

     Касаційну скаргу Дніпропетровського Управління офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року - без змін.
               Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко
І.А. Васильєва ,
С.С. Пасічник 
Судді Верховного Суду