ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2020 року                                                                                      Справа № 906/990/19 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Дужич С.П. ,  суддя Коломис В.В. 

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу  Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Житомирської області, ухваленого 04.12.19р. суддею Кудряшовою Ю.В. об 16:39 год. у м.Житомирі, повний текст складено  10.12.19р. у справі № 906/990/19 
за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна   компанія "Нафтогаз України"          
до Комунального підприємства теплозабезпечення
про стягнення 40 274,69 грн.
Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 35574,45 грн. пені, 3811,55 грн. 3% річних, 888,69 грн. інфляційних.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ відповідач здійснив з порушенням строків, встановлених договором №4872/1617-КП-10 від 31.10.2016, в результаті чого позивачем нараховано пеню, 3% річних та інфляційні.
Рішенням господарського суду Житомирської області від 04 грудня 2019 року у справі №906/990/19 позов задоволено частково. Зменшено розмір обґрунтовано заявленої до стягнення пені на 50% - до 17787,23 грн. Стягнуто з Комунального підприємства теплозабезпечення (11500, Житомирська область, м. Коростень, вул. Шевченка, 8А, ід. код 31871157) на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна  компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, ід. код 20077720) 17787,23 грн. пені, 3811,55 грн. 3% річних, 888,69 грн. інфляційних, а також 1921,000 грн. сплаченого судового збору.
В обґрунтування рішення суд, з посиланням на ст.ст. 11, 526, 530, 610, 611, 612, 625, 692, 712 ЦК України,  п. 6.1., п. 8.2  договору, ст.ст. 193, 265 ГК України, вказав, що перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних, суд встановив, що їх суми, за визначений позивачем період, є обґрунтованими та арифметично вірними, тому вимога в частині стягнення з відповідача 35574,45 грн. пені, 3811,55 грн. 3% річних та 888,69 грн. інфляційних підлягає задоволенню. Разом з тим, суд з посиланням на ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України, прийшов висновку, про зменшення розміру пені на 50% до суми 17787,23 грн..
Не погодившись із винесеним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою в якій просить рішення господарського суду Житомирської області від 04.12.2019 року у справі №906/990/19 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 17 787,23 грн. скасувати. Прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” щодо стягнення пені в розмірі 17 787,23 грн., у стягненні якої було відмовлено, - задовольнити.
Так, з посиланням на ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України, постанову ВГСУ від 08.04.2015р. у справі №902/1568/14 вказує, що під час зменшення пені судом не було враховано інтереси позивача; судом не було з`ясовано чи були заподіяні збитки позивачу неналежним виконанням  зобов`язання, а також не було оцінено розмір таких збитків, відповідно до ст.ст. 224, 226 ГК України; рішення суду не містить  жодного покликання на  будь-які докази, які б підтверджували скрутне матеріальне становище відповідача.
Судом не враховано те, що важкий фінансовий стан не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки.
Суд не надав належної оцінки ступеню виконання зобов`язання боржником, не виконавши при цьому вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні, та інших інтересів сторін, що заслуговують на увагу, що призвело до порушення судом приписів статті 233 ГК України, статей 525, 526, 551, 599, 625 Цивільного кодексу України.
У відзиві на апеляційну скаргу Комунальне підприємство теплозабезпечення наводить свої міркування на спростування доводів скаржника та вказує на законність та обґрунтованість рішення суду.
Просить рішення господарського суду  Житомирської області від 04.12.2019 року у справі №906/990/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абз. 1 ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абз. 2 ч. 10 ст. 270 ГПК України).
Сторони повідомлені про розгляд справи в порядку письмового провадження, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 165-166).
Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Житомирської області від 04.12.2019р. у справі №906/990/19 за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла до наступного висновку.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 31.10.2016 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник, позивач) та Комунальним підприємством теплозабезпечення (споживач, відповідач) укладено договір №4872/1617-КП-10 постачання природного газу (а.с. 13-21).
Відповідно до п. 1.2. договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими споживачами (крім бюджетних установ/організацій).
Відповідно до п. 6.1. договору, оплата за газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місцем поставки газу.
Умовами п. 8.2 договору сторони визначили, що у разі невиконання споживачем пунктів 6.1. та 6.6. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.
Відповідно до п. 10.3 договору строк у межах якого сторони можуть звернутися  до суду із вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років. 
У п. 12.1 договору сторони визначили, що договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно), а частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення. 
В період з 31.10.2016 по 24.02.2017 сторонами підписано Додаткові угоди №1-6 (а.с. 22-28).
Підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу (а.с.33-37) підтверджено, що в період з 31.10.2016 по 31.03.2017, на виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 4716156,86 грн.
Відповідач свої зобов`язання за договором в частині оплати вартості отриманого природного газу виконав у повному обсязі, однак з порушенням визначеного п. 6.1. договору строком оплати, що підтверджується довідкою по операціях за договором №4872/1617-КП-10 (а.с. 39-40) та не заперечується відповідачем.
Постановою Кабінету Міністрів України від 14.12.2016 № 1044 "Питання акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 226 було затверджено Статут Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", згідно якого змінено тип компанії на приватне акціонерне товариство та змінено найменування компанії, а саме повне найменування українською мовою - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". 
Оскільки оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно, чим порушив п. 6.1. договору, позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 35574,45 грн. пені, 3811,55 грн. 3% річних, 888,69 грн. інфляційних.
Як зазначалося вище, рішенням господарського суду Житомирської області від 04 грудня 2019 року у справі №906/990/19 позов задоволено частково. Зменшено розмір обґрунтовано заявленої до стягнення пені на 50% - до 17787,23 грн. Стягнуто з Комунального підприємства теплозабезпечення (11500, Житомирська область, м. Коростень, вул. Шевченка, 8А, ід. код 31871157) на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна  компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, ід. код 20077720) 17787,23 грн. пені, 3811,55 грн. 3% річних, 888,69 грн. інфляційних, а також 1921,000 грн. сплаченого судового збору.
При цьому, АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не погоджується із вказаним рішенням лише в частині зменшення пені на 50 %, тобто у відмові в стягненні 17 787,23 грн..
Таким чином, в силу вимог ст. 269 ГПК України судова колегія переглядає рішення суду першої інстанції лише в частині зменшення пені.
Щодо нарахування пені, суд апеляційної інстанції вказує таке.
За приписами частини першої статті 230 ГК України, пункту 3 частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України ).
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач на підставі статті 233 ГК України звернувся до місцевого господарського суду із клопотанням про зменшення штрафних санкцій, у якій просив суд зменшити розмір нарахованої пені на 90%. 
В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач посилався, зокрема, на те, що Комунальне підприємство теплозабезпечення створене виключно для надання послуг з централізованого теплопостачання споживачам міста Коростеня, працює за регульованими тарифами, по спеціальним банківським рахункам, відкритим на виконання постанови КМУ від 18.06.2014 року №217, тому є залежним від своєчасності та періодичності розрахунків споживачами його послуг; своєчасні розрахунки напряму залежать від своєчасності виконання державою своїх зобов`язань по встановленню тарифів на енергоносії, оплаті пільг та субсидій, відшкодуванню різниці в тарифах. Також відповідач звертав увагу на повне виконання їх підприємством зобов`язання з оплати вартості поставленого за договором №4872/1617-КП-10 газу, та на незначні періоди прострочення оплати, що, на думку відповідача, не завдало позивачу збитків і не погіршило його фінансовий стан. Також відповідач вказав, що у нього не було умислу не виконувати своїх зобов`язань, оскільки проводилася щоденна оплата по договору зі спецрахунків. 
На підтвердження скрутного фінансового становища відповідачем також надано копію протоколу №2 засідання територіальної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах від 28.09.2018; копію форми №1 Баланс (Звіт про фінансовий стан) за 2017 рік; копію форми №2 Звіт про фінансові результати за 2017 рік; копію форми №1 Баланс (Звіт про фінансовий стан) за 2018 рік; копію форми №2 Звіт про фінансові результати за 2018 рік; копію форми №1 Баланс (Звіт про фінансовий стан) за 1 півріччя 2019 рік; копію форми №2 Звіт про фінансові результати за 1 півріччя 2019 рік; довідку про наявну дебіторську заборгованість; довідку про наявну різницю в тарифах.
Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною третьою статті 551 ЦК України.
Аналіз приписів статей 551 ЦК України, 233 ГК України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому, обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, частини першої статті 78, частини першої статті 79 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи №904/4685/18).
Як убачається зі змісту рішення у справі, місцевий господарський суд, зменшуючи на 50% розмір пені, на підставі розгляду усіх обставин справи та оцінки зібраних у справі доказів, установив наявність тих виняткових обставин, з якими законодавство пов`язує можливість зменшення розміру неустойки.
При цьому, слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК  України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Разом з тим, судом враховується, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача, крім пені, 3% річних та інфляційні втрати.
Щодо доводів скаржника про те, що зменшення судом розміру пені завдає йому збитків,  і при зменшенні пені суд не дослідив негативні наслідки, спричинені позивачеві, колегія суддів зазначає, що відповідно до норм статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, між тим, під час вирішення даного спору, позивачем не надано, а відтак матеріали справи не містять доказів, які підтверджують наявність у позивача збитків, які б були спричинені простроченням саме відповідача.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вказує, що суд першої інстанції врахував, також, майнові інтереси позивача, оскільки зменшив розмір неустойки саме на 50%, а не на 90%, як просив відповідач, що, в свою чергу, спростовує доводи апеляційної скарги про зворотнє.
Таким чином, суд першої інстанцій, у вирішенні питання про зменшення нарахованої до стягнення суми пені, врахував, що борг по договору відповідачем повністю сплачений, перевірив доводи сторін щодо їх фінансового стану, врахував їх майнові інтереси, а також те, що газ за вказаним договором передавався виключно для  виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими споживачами.
Доводи скаржника на те, що місцевим господарським судом у розгляді справи порушені приписи статті 233 ГК України, статей 525, 526, 551, 599, 625 ЦК України не знайшли свого підтвердження у розгляді апеляційної скарги останнього.
Таким чином, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими   судом обставинами справи.
Отже, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 04.12.2019р. у даній справі прийняте з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.
  
Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -
                      
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Житомирської області від 04.12.2019р. у справі №906/990/19 залишити без задоволення.
2. Рішення господарського суду Житомирської області від 04.12.2019р. у справі №906/990/19  залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України.
4. Справу №906/990/19  повернути до господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "02" березня 2020 р.

Головуючий  суддя                                                                      Миханюк М.В. 

Суддя                                                                                              Дужич С.П.  

Суддя                                                                                              Коломис В.В.