ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №646/6856/19                                                                            Суддя 1-ї інстанції: Сіренко Ю.Ю.
Провадження № 33/818/100/20
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП

П О С Т А Н О В А 
 
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

 
04.02.2020 року        м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., з участю особи, у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП ОСОБА_1 , її захисника – адвоката Невинного Івана Івановича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника особи яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на постанову судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.12.2019 року у відношенні ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.12.2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 була визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та застосовано у відношенні нього адміністративне стягнення у виді штрафу шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строк один рік.
Судом першої інстанції було встановлено, що  ОСОБА_1  19.09.2019 року о 09.30  у м. Харкові по просп. Гагаріна, 266/1 керувала транспортним засобом Honda Accord, державний номер НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНД у встановленому законом порядку відмовилась у присутності двох свідків, чим порушила п.2.5 Правил дорожнього руху України.
Не погодившись з таким рішенням, захисник ОСОБА_1 – адвокат Невинний І.І. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП скасувати, а провадження закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
В своїй апеляційній скарзі захисник з зазначеною постановою суду не погоджується, вважає що адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не вчиняла.
Вказує, що після задоволення клопотання про допит чотирьох свідків, було допитано лише одного, під час судового засідання не вирішені всі питання, не прийняті до уваги всі докази та їм не надано жодної оцінці в судовому рішенні, постанова повністю містить зовсім протилежні покази свідка ніж ті, які він давав в суді під звукозапис. Докази які маються в матеріалах справи повністю підтверджують, що ОСОБА_1 , яка була зупинена о 09.05, та яку відпустили працівники поліції лише о 10 годині 30 хвилин, ніяк не могла керувати транспортним засобом о 09.30 як зазначено в протоколі. Обставини, які суд першої інстанції визнав встановленими та зазначив в своїй постанові не відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи та доказам, а більш того - протирічать їм.
Зазначає, що апелянтом до суду було подано клопотання про направлення матеріалів справи на доопрацювання до УПП в Харківській області, через складення матеріалів з порушенням вимог закону, зокрема вимог ст. 256 КУпАП та невідповідності протоколу фактичним обставинам справи. Проте клопотання про повернення матеріалів справи на доопрацювання взагалі не було вирішено.
Звертає увагу апеляційного суду, що в протоколі про адміністративне правопорушення місцем правопорушення зазначено адресу м. Харків, проспект Гагаріна 266/1. Проте ця адреса є місцем розгляду іншої адміністративної справи після якої, працівниками поліції відносно ОСОБА_1 було винесено постанову, а вона весь час з 9 години до 10 години 30 хвилин сиділа в транспортному засобі та нікуди не рухалась, про що зазначалось раніше. 
Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 взагалі не має відомостей про будь які додатки, що є обов`язковим відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року та додатку 2.
Звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення складено о 9 годині 35 хвилин, а згідно того ж протоколу, ОСОБА_1 рухалась на транспортному засобі о 9 годині 30 хвилин, що свідчить про те, що поліцейський Гу ОСОБА_3  за 5 хвилин склав протокол, відібрав пояснення у свідків, пройшов повну процедуру порядку огляду на стан сп`яніння, що фактично є фізично неможливим.
Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення не може слугувати як належний та допустимий доказ по справі.
Вказує, що суд першої інстанції про покази свідка ОСОБА_4  вказує, що він підтверджує факти, як викладені ним раніше у поясненнях та вони повністю узгоджуються з матеріалами справи, які на думку апелянта не відповідали тим поясненням, які він надавав в судовому засіданні. 
Посилається на те, що відповідно до вимог ст. 266 КУпАП ОСОБА_1  не було відсторонено від керування, вона не керувала автомобілем в стані будь якого сп`яніння, та нічого не порушила, що підтверджено медичним висновком а також постановою Київського районного суду м. Харкова, які було додано у якості доказів до матеріалів справи. 
Вказує, що судом не було взято до уваги що ОСОБА_1 вимагала провести огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, їхати до закладу охорони здоров`я також не відмовлялась, а лише не бажала їхати саме з цими працівниками патрульної поліції, оскільки з ОСОБА_5 який до цього склав на неї постанову, у неї виник конфлікт, оскільки останній дуже грубо поводився.
В скарзі спростовує наявність у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, та звертає увагу, що поліцейські поясняли свідкам та ОСОБА_1 що свідки не є експертами та не можуть фіксувати наявність будь яких ознак сп`яніння, їх думка не враховується, проте, в поясненнях які були написані поліцейськими від імені свідків, а потім ними підписані, мається зазначення наявності, вказаних в протоколі, ознак сп`яніння.
Також вказує, що оформлення працівниками поліції направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я у випадку відмови водія від проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння на місці зупинення транспортного засобу або незгоди з його результатами відповідно до встановленого порядку є обов`язковим, та зазначає, що інспектором Гудковим ОСОБА_6 також в протоколі було зазначено, що ОСОБА_1 відмовилась від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я за адресою м. Харків, вул. Шевченко 28, проте за зазначеною адресою заходиться ресторан «Галіка» і жодного медичного закладу за цією адресою не існує. 
Вказує, що пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_4 не відповідають дійсності, фактично були складені не ними особисто а працівником поліції ОСОБА_5 .. Свідки лише поставили в них свої підписи.
Зазначає, що рапорт працівника патрульної поліції Гудкова ОСОБА_8 ., який було ним складено та долучено до матеріалів справи як доказ, де вказано що ОСОБА_1 начебто була зупинена о 9 годині 30 хвилин, що фактично не можливо, оскільки остання була зупинена лише один раз та ще близько 9 години, що на думку апелянта викликає сумніви що до його достовірності та фактично вказує на штучне створення доказів.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та захисника Невинного Івана Івановича, які підтримали вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Апеляційний судом вважає, що судом першої інстанції були дотримані вимоги вказаних правових норм.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).
Відповідно до статті 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.
Положення статті 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення згідно зі статтею 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Частина 2 статті 251 КУпАП встановлює, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення окрім іншого, повинен вирішити чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.
Згідно частини 7 статті 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.
Апеляційний суд приймаючи рішення про відмову в задоволенні апеляційних вимог виходить з того, що згідно наявного в матеріалах справи відеозапису, останні цифри 0262 встановлено, що ОСОБА_1 була зупинена працівниками поліції, та під час спілкування у неї були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, а саме зіниці очей не реагували на світло, блідість обличчя, тремтіння пальців рук, та в присутності двох свідків ОСОБА_1 відмовилась пройти медичний огляд в закладі охорони здоров`я на стан наркотичного сп`яніння, пояснюючи працівнику поліції, що вона не хоче нікуди їхати. 
Викладене спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.
Також апеляційний суд не бере до уваги доводи, що судом першої інстанції ніби то були викладені зовсім інші покази свідка ОСОБА_4 ніж ті, що він надавав суду першої інстанції, оскільки згідно звукозапису судового засідання суду першої інстанції надаючи пояснення ОСОБА_4 не спростував факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду в закладі охорони здоров`я.
Посилання, що в протоколі про адміністративне правопорушення вказана адреса: м. Харків, пр. Гагаріна, 266-1, яка, як зазначено в апеляційній скарзі, є місцем розгляду іншої адміністративної справи, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки згідно аркуша справи 49 за адресою: м. Харків, АДРЕСА_2 , 178А ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП, а інших відомостей про розгляд іншої справи матеріали справи не містять.
Що стосується тверджень про невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №068198 від 19.09.2019 року вимогам ст. 256 КУпАП, то апеляцій суд не вбачає підстав для направлення матеріалів справи на дооформлення за тих підстав, які викладені в апеляційній скарзі.
Апеляційний суд не бере до уваги доводи, що інспектором поліції було зазначено у вказаному вище протоколі про відмову ОСОБА_1 від проходження медичного огляду за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 28, за якою відсутній медичний заклад, оскільки згідно оглянутого відеозапису, ОСОБА_1 було вірно запропоновано пройти огляд в медичному закладі за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 26, а зазначення в протколі адреси - м. Харків, вул. Шевченка, 28 є опискою. 
Відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення посилань на додатки до нього саме по собі не свідчить про недоведеність вини ОСОБА_1 та недопустимість цього протоколу, оскільки викладені у ньому відомості підтверджені іншими доказами по справі.
Те, що відеозапис починається з 09.24, а в протоколі про адміністративне правопорушення та постанові, яка оскаржена зазначено, що ОСОБА_1 була зупинена о 09.30 на переконання апеляційного суду не свідчить про невинуватість останньої, оскільки така розбіжність у часі є незначною, вона сама по собі не спростовує те, що водій ОСОБА_1 мала ознаки наркотичного сп`яніння, та відмовилась від проходження огляду, порушивши вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України. 
Посилання апелянта та ОСОБА_1 , що остання фактично погодилась пройти огляд, але через конфлікт, який виник між нею та працівником поліції ОСОБА_5 вона не бажала їхати до медичного закладу саме з ним, апеляційний суд відхиляє, оскільки вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України зобов`язують водія на вимогу працівника поліції пройти відповідний огляд, і за його відмову передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того, відомостей, що ОСОБА_1 бажала проїхати до медичного закладу з іншим працівником поліції, або самостійно, матеріали не містять, апелянтом їх не надано. 
Доводи, що свідки лише залишили в поясненнях свої підписи, а зміст цих пояснень викладений працівниками поліції не спростовує об`єктивність цих пояснень та правильність прийнятого судом першої інстанції рішення. 
Сумніви щодо наявного в матеріалах справи рапорту ( а.с 4) апеляційний суд відкидає, оскільки викладені в ньому обставини відповідають змісту протоколу про адміністративне серії БД №068198 від 19.09.2019 року та поясненням свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_9 , а також свідчять, що транспортний засіб було залишено на місці без порушень правил парковки, що в свою чергу також спростовує доводи апелянта про не відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом. 
Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України, встановлено обов`язок водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення впливу алкогольних, наркотичних чи інших речовин.
Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння; а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння. 
Враховуючи вище викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки це підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, яким суд першої інстанції надав повну оцінку та прийняв законе і обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративне правопорушення, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Невинного Івана Івановича залишити без задоволення, а постанову судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.12.2019 року у відношенні ОСОБА_1 без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Постанова набрала законної сили 04.02.2020 року

Суддя Харківського апеляційного суду В.П. Цілюрик