08.01.20
22-ц/812/142/20
Справа № 479/151/19
Провадження № 22ц/812/142/20                 Головуючий у 1-ї інстанції Боброва І.В. 
Категорія 27                                         Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.

П О С Т А Н О В А
 
Іменем України

8 січня 2020 року                                                м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого: Ямкової О.О.,
суддів: Локтіонової О.В., Колосовського С.Ю.,  
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за апеляційною скаргою 
Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»
(надалі - АТ КБ «ПриватБанк»)
на заочне рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 31 жовтня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Бобрової І.В. в місті Миколаєві о 8 годині 40 хвилині зі складанням його повного тексту, по справі
за позовом 
АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И Л А: 
У лютому 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення 11 844 грн. 75 коп. заборгованості за кредитним договором.
Позивач зазначав, що позичальник ОСОБА_1 в порушення умов укладеного з ним 1 серпня 2015 року договору кредитування з використанням кредитки «Універсальна» у встановлені строки не погашає суму основного кредиту і проценти за користування кредитом, а тому банк має право вимагати повернення кредитних коштів з урахуванням пені і штрафних санкцій. 
Відзиву на позовну заяву відповідачем не надано.
Заочним рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 31 жовтня 2019 року позов задоволено частково, ухвалено про стягнення із ОСОБА_1 582 грн. 26 коп. заборгованості за тілом кредиту, що виникла станом на 13 січня 2019 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Розподілені судові витрати
При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з відсутністю письмового підтвердження узгодження сторонами кредитних зобов`язань підстав для нарахування процентів за користування кредитом і штрафних санкцій за прострочене зобов`язання немає, а з урахуванням отриманих позичальником коштів та здійснених ним погашень борг за наданим тілом кредиту складає 582 грн. 26 коп..
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом, пені та штрафів, та постановити нове рішення про задоволення його вимог. В іншій частині рішення про стягнення тіла кредиту залишити без змін. 
На думку представника позивача висновок суду про те, що сторони не узгодили процентну ставку за користування наданим банком кредитом, пенею та штрафами при порушенні зобов`язань ґрунтується на припущеннях. А використання правової позиції ВП ВС від 3 липня 2019 року є недоречним, так як вона стосується інших правовідносин. Звільнення боржників від сплати процентів призведе до порушення стабільності функціонування фінансового сектору держави.
В іншій частині рішення суду банком не оскаржено.
Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не надано.
Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 27 грудня 2019 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи, 1 серпня 2015 року відповідачем ОСОБА_1 підписана анкета-заява про приєднання до надання ПАТ КБ «ПриватБанк» банківських послуг з використанням кредитної картки «Універсальна», у якій не зазначено жодної суттєвої умови, як то: розмір кредитного ліміту, процентів, штрафних санкцій (а.с.6). 
В той же час за випискою з особового рахунку позичальнику ОСОБА_1 були надані 20 січня 2016 року одноразово кредитні кошти у розмірі кредитного ліміту в сумі 300,00 грн., з подальшим збільшенням його розміру і з кінцевим терміном повернення кредитних коштів, що відповідає строку дії платіжної картки, дані про яку до суду банком не надано (а.с.4-5). 
Відтак, за наведених обставин, договір, укладений між сторонами повинен був складатися, зокрема, із анкети-заяви позичальника щодо приєднання, тарифів надання кредиту, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою.
Разом з тим, позичальником ОСОБА_1 підписана тільки анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, але не узгоджено з банком інші складові договору про надання банківських послуг, так як «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» ним не підписані (а.с.6-23).
Таким чином відповідачем надана лише згода на те, що він зобов`язується знайомитися з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті.
Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозуміли усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші. 
Відтак, положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений. 
Тому банком до матеріалів справи наданий витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.8-22), та Тарифи з обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.7), які повинні бути невід`ємною складовою договору приєднання, але вони позичальником не підписані та відсутні дані про його ознайомлення з їх змістом на час складання анкети-заяви. 
Незважаючи на такі обставини, банком розрахована заборгованість відповідача за тілом кредиту, процентами та штрафними санкціями, яка станом на 13 січня 2019 року, на його думку, склала загальну суму боргу в 11 844 грн. 75 коп., в тому числі: 582 грн. 26 коп.- заборгованості за тілом кредиту, 5 144 грн. 92 коп. - відсотків за користування кредитом, 5077грн. 34 коп. - заборгованість за пенею, а також 500 грн. 00 коп. - фіксованої частини штрафу і 540 грн. 23 коп. - процентної складової штрафу. 
Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться .
За частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до частини 1 статті 1056? ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договору) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. 
Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку (частина 3 статті 1056? ЦК України).
В разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати проценту ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором (частина 4 статті 1056? ЦК України), про що кредитодавець зобов`язаний повідомити позичальника. 
Між тим, у заяві позичальника від 1 серпня 2015 року процентна ставка не зазначена.
За такого та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пенею і штрафними санкціями, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Така позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 та є підставою для застосування до правовідносин, що виникли між учасниками даної цивільної справи. 
Твердження представника позивача у апеляційній скарзі щодо різниці у правовідносинах, які склалися між учасниками даної справи, та справи, за якою висловлена позиція ВП ВС, обґрунтовуються наявністю або відсутністю заперечень позичальника по суті пред`явленого до нього позову. Але вони, на думку колегії суддів, є безпідставними, так як визначальним для застосування правової позиції ВП ВС у відповідності до статті 263 ЦПК України є процесуальні та матеріальні норми права, а не визнання чи заперечення проти позовних вимог. 
Тому, з урахуванням вищенаведеної правової позиції ВП ВС судом першої інстанції зроблено вірний висновок про відсутність підстав для розрахунку та стягнення заборгованості з урахуванням процентів за користування кредитом, пенею та штрафами, а також вірно оцінені ті обставини, що позичальник під час підписання анкети, у якій відсутні усі складові кредитного договору, не ознайомлений з Тарифами банка.
Посилання представника позивача на отримання позичальником кредитних коштів та їх погашення, що свідчить передусім, на його думку, про згоду відповідача на нарахування йому визначених банком процентів та пені, ґрунтується на припущеннях. А саме отримання ОСОБА_1 суми тіла кредиту та її погашення без визначення цільового призначення платежу, зазначає тільки згоду позичальника на повернення використаного тіла кредиту та не свідчить про узгодження нарахованих йому за використання коштів процентів, пені та штрафів, розмір яких визначається банком одноособово без письмового погодження з позичальником.
Доводи банка про можливість стягнення з позичальника процентів у відповідності до частини 1 статті 1048 ЦК України на рівні облікової ставки НБУ, є безпідставними, так як судом першої інстанції справа розглянута виключно в межах заявлених позовних вимог, які банк обґрунтовував наявністю укладеного між сторонами договору, і тому у нього (суду) не було підстав для виходу за межі заявлених позивачем вимог, оскільки кожний учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд (частина 3 статті 13 ЦПК України). Не має таких підстав і у суду апеляційної інстанції, якій не приймає і не розглядає позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду у суді першої інстанції ( частина 6 статті 367 ЦПК України).
За такого, підстав для скасування чи зміни судового рішення в частині, в якій його було оскаржено колегія суддів не вбачає.
Рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту банком не оскаржено, а тому не є предметом апеляційного перегляду.
Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України відсутні.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів 

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 31 жовтня 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий                                                 О.О. Ямкова
Судді                                                         С.Ю. Колосовський 
О.В. Локтіонова