Окрема думка
судді Великої Палати Верховного Суду Пророка В. В.
справа № 9901/158/19(провадження № 11-597 заі 19)
 
05 грудня 2019 року
м. Київ
 
Велика Палата Верхового Суду розглянула апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії і постановою від 05 грудня 2019 року апеляційну скаргу залишила без задоволення, оскаржуване судове рішення - без змін.
 
Водночас з мотивами Великої Палати Верхового Суду не можу повністю погодитися з огляду на таке.
 
1.        Велика Палата Верховного Суду приймаючи рішення про залишення зазначеної апеляційної скарги без задоволення погодилася із Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду, зокрема, щодо того, що оскаржуване рішення відповідача про затвердження висновку члена Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) про відсутність підстав для вжиття заходів щодо забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя за повідомленням судді ОСОБА_1 відповідає критеріям, визначеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зокрема, прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
 
2.        Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові зазначила, що на підставі пункту 23.3 глави 23 Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженого рішенням ВРП від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17 (далі - Регламент) отримавши звернення, член ВРП здійснює підготовку його до розгляду. Під час підготовки до розгляду член ВРП проводить перевірку з метою встановлення (підтвердження) фактів втручання в діяльність судді, а також дій, що несуть загрозу незалежності суддів та авторитету правосуддя.
 
3.        Пунктом 23.4 глави 23 Регламенту визначено, що за результатами перевірки член ВРП складає висновок, який має містити: стислий виклад обставин, зазначених у зверненні; обставини, встановлені під час перевірки; висновок про те, чи можуть відомості, викладені у зверненні та встановлені під час перевірки, свідчити про втручання в діяльність судді під час здійснення правосуддя або вони несуть загрозу незалежності суддів та авторитету правосуддя; пропозицію про необхідність вжиття заходів з метою забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя з визначенням виду заходу, передбаченого статтею 73 Закону України «Про Вищу раду правосуддя».
 
4.        Член ВРП Бенедисюк І. М. за результатами перевірки відомостей, викладених у повідомленні ОСОБА_1 , склав висновок від 01 лютого 2019 року про відсутність підстав для вжиття заходів щодо забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя, зазначених у статті 73 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», яке затверджене рішенням ВРП від 07 лютого 2019 року № 379/0/15-19.
 
5.        Зі змісту висновку члена ВРП Бенедисюка І. М. про відсутність підстав для вжиття заходів щодо забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя, який затверджений оскаржуваним рішенням ВРП, убачається, що він містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення та мотиви, з яких член ВРП дійшов відповідного висновку.
 
6.        Так, член ВРП установив, що у повідомленні ОСОБА_1 про втручання в її діяльність як судді щодо здійснення правосуддя суддя зазначила, що 25 червня 2018 року вона у кримінальному провадженні № 12018150120000006 постановила ухвалу про самовідвід та повернула кримінальне провадження до секретаріату Южноукраїнського міського суду Миколаївської області для виконання вимог статті 35 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України). Мотивами для заявлення суддею ОСОБА_1 самовідводу стало те, що вона тривалий час перебуває у дружніх стосунках з батьком обвинуваченого. Проте працівниками апарату суду після винесення суддею ухвали про самовідвід справу не було передано на автоматизований розподіл, а суддя Савін О. І. 12 липня 2018 року постановив ухвалу про відмову в задоволенні відводу судді ОСОБА_1 у вказаному кримінальному проваджені, у якій зазначив, що обставини, які виключають участь судді ОСОБА_1 у кримінальному провадженні, не знайшли підтвердження у судовому засіданні, а також, що суддею не зазначено жодного доказу перебування її з батьком обвинуваченого у дружніх стосунках.
 
7.        Суддя вважає, що керівник апарату Южноукраїнського міського суду Миколаївської області не виконує свої обов`язки, не контролює роботу апарату суду, оскільки секретар суду не вніс дані про її самовідвід до єдиної автоматизованої системи, внаслідок чого справа продовжує перебувати у провадженні судді ОСОБА_1 Вказані дії працівників апарату суду, на думку судді ОСОБА_1, фактично перешкоджають дотриманню розумних строків розгляду справи, порушують права учасників кримінального провадження та є втручанням у її діяльність як судді, тому вона просить вжити необхідних заходів реагування.
 
8.        З огляду на встановлені обставини член ВРП дійшов висновку про відсутність підстав для вжиття заходів щодо забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя, зазначених у статті 73 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», за повідомленням судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області ОСОБА_1
 
9.        При цьому член ВРП у висновку зазначив, що з повідомлення судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області ОСОБА_1 не вбачається ознак втручання в її діяльність як судді щодо здійснення правосуддя, оскільки немає відомостей про вплив на суддю з метою схилити її до ухвалення певного рішення. Викладені обставини належать до питань організаційного забезпечення роботи суду та їх вирішення не належить до компетенції ВРП.
 
10.   Однак, ОСОБА_1 у своєму повідомленні про втручання в діяльність щодо здійснення правосуддя, яке надійшло до ВРП 25 липня 2018 року, зазначала, що керівник апарату суду Віник А. В. за попередньою домовленістю з суддею Савіним О. І., який є головою суду, за відсутності на те правових підстав зімітували розгляд нібито її заяви про самовідвід, і суддя Савін О. І. постановив завідомо неправосудне процесуальне рішення у вигляді ухвали від 12 липня 2018 року про відмову в задоволенні відводу.
 
11.   Також ОСОБА_1 зазначила, що із такою заявою про самовідвід не зверталася, оскільки питання самовідводу було вирішено нею шляхом постановлення ухвали.
 
12.   Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
 
13.   Частиною першою статті 80 КПК України встановлено, що за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.
 
14.   Так в Єдиному державному реєстрі судових рішень (далі - ЄДРСР) міститься ухвала судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області ОСОБА_1 від 25 червня 2018 року про самовідвід від розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні №12018150120000006 від 02 січня 2018 року за обвинувачення ОСОБА_4 за частиною1 статті 121 КК України та повернення цього кримінального провадження до секретаріату Южноукраїнського міського суду Миколаївської області для виконання вимог статті 35 КПК України з дотриманням вимог статті 9 КПК України (http://reestr.court.gov.ua/Review/74905927).
 
15.   Також в ЄДРСР міститься ухвала судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області Савіна О. І. від 12 липня 2018 року, якою відмовлено у заявленому суддею Южноукраїнського міського суду Миколаївської області ОСОБА_1 самовідводі у розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України (http://reestr.court.gov.ua/Review/75289733).
 
16.   У вступній частині ухвали судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області Савіна О. І. від 12 липня 2018 року зазначено, що суд розглянув у відкритому судовому засіданні заяву судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області ОСОБА_1  про самовідвід у розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за частиною 1 статті 121 КК України.
 
17.   Проте, з висновку від 01 лютого 2019 року, складеного членом ВРП Бенедисюком  І. М. за результатами перевірки відомостей, викладених ОСОБА_1 у її повідомлені, про відсутність підстав для вжиття заходів щодо забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя, а також з оскаржуваного рішення ВРП від 07 лютого 2019 року № 379/0/15-19, яким затверджений зазначений висновок члена ВРП Бенедисюка І. М. від 01 лютого 2019 року вбачається, що ВРП не досліджувала, не перевіряла та не надавала оцінка доводам ОСОБА_1 щодо не виконання керівником апарату суду Віник А. В. ухвали суду від 25 червня 2018 року щодо задоволення самовідводу судді ОСОБА_1 Працівники суду, та навіть інші судді, не можуть ревізувати судові рішення іншого судді в позапроцесуальний спосіб.
 
18.   Ураховуючи викладене, слід дійти висновку, що відомості викладені ОСОБА_1 у її повідомленні про втручання в діяльність щодо здійснення правосуддя з приводу не виконання керівником апарату суду Віник А. В. ухвали суду від 25 червня 2018 року щодо задоволення самовідводу судді ОСОБА_1 не були належним чином дослідженні та перевірені. 
 
19.   Отже, вважаю, що Велика Палата Верховного Суду дійшла передчасних висновків про залишення без задоволення апеляційної скарги  ОСОБА_1 , а належним процесуальним рішенням Великої Палати Верховного Суду було б скасування рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 травня 2019 року.

Суддя                                                                                                           В. В. Пророк

 
Окрема думка складена 03 січня 2020 року