ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/2972/19                                                                 Суддя (судді) першої інстанції: Головенко О.Д.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  17 січня 2020 року                                                                                            м. Київ
Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
                                     судді-доповідача    Кузьменка В. В.,
                                     суддів Василенка Я. М., Ганечко О. М.,                                        
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фінансово-економічного відділу військової частини – польової пошти НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) 24-го окремого штурмового батальйону, Фінансово-економічного відділу військової частини польової пошти НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язати вчинити дії, за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_5 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18.07.2019, -                       В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся з позовом у якому просив суд зобов`язати Фінансово-економічний відділ військової частини - польової пошти  В 2950 провести перерахунок і індексацію грошового забезпечення молодшого лейтенанта за займаною посадою у період з 13.06.2015 до 11.11.2015, як заступника командира з озброєння - начальника технічної частини 24-го окремого штурмового батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_6 та зобов`язати Фінансово-економічний відділ військової частини - польової пошти                      В 0934 провести перерахунок і індексацію грошового забезпечення молодшого лейтенанта за останньою займаною посадою заступника командира з озброєння - начальника технічної частини 24-го окремого штурмового батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ВОС - 4201003 за час служби у військовій частині - польова пошта НОМЕР_3 .
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18.07.2019 позовні вимоги задоволено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач ВЧ НОМЕР_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Апелянт мотивує свої вимоги тим, що проведення індексації грошових доходів, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, тобто у межах коштів передбачених на ці цілі. У межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців у Міноборони не було.
Посилається на ст. 51 Бюджетного Кодексу України, відповідно до якої керівники бюджетних установ здійснюють фактичні видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення та ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» згідно якої проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік.
Таким чином, на думку апелянта, судом не враховано, вказані норми.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. 
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 311 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутністю сторін в письмовому провадженні.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_7 , виданим 04.12.2017 УСЗН Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області.
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_8 від 01.07.2013 позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.
11 серпня 2014 року Сватівським районним військовим комісаріатом позивач був мобілізований до лав Збройних Сил України.
Наказом тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини – польова пошта НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 № 50 від 16.02.2015 командира автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення роти забезпечення ОСОБА_1 призначено відповідно до наказу Міністра оборони України від 05.02.2015 № 74 (по особовому складу) на посаду командира взводу матеріального забезпечення роти забезпечення, ВОС 25001003.
Наказом № 180 від 13 червня 2015 року командира військової частини – польова пошта НОМЕР_1 капітана ОСОБА_3 молодшого лейтенанта ОСОБА_1 допущено до виконання справ і обов`язків за вакантною посадою заступника командира з озброєння-начальника технічної частини.
Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 02.08.2015                      № 626 позивача було звільнено із займаної посади командира взводу матеріального забезпечення роти забезпечення 24-го окремого штурмового батальйону і призначено на посаду заступника командира батальйону з озброєння начальником технічної частини цього самого батальйону, ВОС 4201003.
02 вересня 2015 року наказом № 697 Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України позивача було звільнено від займаної посади заступника командира батальйону з озброєння – начальника технічної частини 24-го окремого штурмового батальйону і призначено на посаду офіцера резерву взводу резерву офіцерського складу роти резерву офіцерського складу 7-го батальйону резерву 169-го навчального центру, ВОС 0303003.
Відповідно до наказу командувача сухопутних Збройних Сил України № 697 від 02.09.2015, наказом (по стройовій частині) № 327 т.в.о. командира військової частини – польова пошта НОМЕР_1 , 11 листопада 2015 року ОСОБА_1 , заступника командира батальйону з озброєння – начальника технічної частини 24-го окремого штурмового батальйону було звільнено із займаної посади.
З 11.11.2015 позивач виключений із списків особового складу частини з всіх видів забезпечення і направлений для подальшого проходження служби до 7-го батальйону резерву 169 навчального центру, а 21.04.2016 – звільнений у запас.
У березні 2017 року позивач звернувся з листом до начальника Генерального штабу – Головнокомандувача Збройних Сил України стосовно виплати грошового забезпечення за посадою заступника командира батальйону з озброєння – начальника технічної частини 24-го окремого штурмового батальйону.
Позивачу надано відповідь, що підстави для виплати грошового забезпечення за зазначеною посадою відсутні, оскільки рапорт про прийняття справ та посади заступника командира батальйону з озброєння – начальника технічної частини позивачем не подано, відповідно наказ про прийняття справ та посади не видавався.
Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці та відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи, та не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.
Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, система їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах встановлені, зокрема, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (з наступними змінами і доповненнями, надалі - Закон №2011-XII).
Відповідно до частин 2, 3 ст. 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
При цьому, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені в Законі України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення»    (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 1282-ХІІ).
Частинами 1 та 5    статті 2 Закону    № 1282-ХІІ встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, серед яких оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно до статей 4, 6 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Згідно частини 2    статті 5 Закону    № 1282-ХІІ підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
У частині 6 статті 5 Закону № 1282-ХІІ закріплено, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Статтею 6 Закону № 1282-ХІІ визначено, що у разі виникнення обставин, передбачених ст. 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. 
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Так, правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначаються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим    постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003    (далі по тексту - Порядок № 1078).
Відповідно до п. 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Пунктом 4 Порядку № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Пунктом 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Отже, на підприємства, установи, організації, незалежно від форм власності, покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації. При цьому, базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.
Пунктом 6 Порядку № 1078 встановлено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (вказана норма застосовується із 01.12.2015).
Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці.
При цьому, нормами    Закону № 1282-ХІІ    та Порядку № 1078 визначено джерело коштів на проведення індексації, та пунктом 6 Порядку № 1078 безпосередньо не скасовано виплату індексації заробітної плати (грошового забезпечення) та не пов`язано індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації.
Здійснюючи виплату позивачу грошового забезпечення без нарахування та виплати індексації  відповідач аргументував це тим, що у нього відсутня можливість виплатити індексацію грошового забезпечення позивачу за рахунок інших коштів, оскільки проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах наявних фінансових ресурсів.
Разом з тим,    ст. 18 Закону України від 05.10.2000 № 2017-ІІІ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Тобто, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних вище нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Таким чином, відповідач, відмовляючи позивачу у не виплати йому індексації грошового забезпечення діяв неправомірно, не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені    Конституцією    та законами України.
Відсутність виплати такої індексації, з огляду на відсутність бюджетних коштів, колегія суддів вважає безпідставними..
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 зазначено, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення).
У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
У    рішеннях Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99    та від 23.03.2002 № 5-рп/2002 суд зазначив, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності громадян, які відповідно до    статті 17 Конституції України    перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань, тощо, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
В матеріалах справи наявні докази, які підтверджують призначення ОСОБА_1 на посаду заступника командира батальйону з озброєння – начальника технічної частини 24-го окремого штурмового батальйону, зокрема витягами з наказів командира військової частини – польова пошта НОМЕР_1 та витягами наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України.
Довідками № 313 від 01.04.2019, № 11/246 від 01.04.2019, № 9/2033 від 06.11.2015 підтверджується, що позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 та НОМЕР_4 і йому були нараховані суми грошового забезпечення, з яких сплачені страхові внески за періоди з 11.08.2014 по 11.11.2015 та з листопада 2015 року по квітень 2016 року.
Апелянт звертає увагу суду, що відповідно до роз`яснень Міністерства соціальної політики України від 09.06.2016 №252/10/136-16 та 08.08.2017 №78/0/66-17 механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди немає. 
Разом з тим, вказане не є підставою для позбавлення права позивача, оскільки відповідач не позбавлений обов`язку провести індексацію грошового забезпечення позивача у встановленому законом порядку, тому рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ухвалено при повному з`ясуванні всіх обставин справи.
Також колегія суддів враховує, що стягнення сум індексації грошового забезпечення не обмежені будь-яким строком позовної давності у відповідності до частини другої    статті 233 Кодексу законів про працю України. 
Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновки суду першої інстанцій.
Перевіривши мотивування судового рішення та усі доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог    ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,  -                                        П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_5 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18.07.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фінансово-економічного відділу військової частини – польової пошти НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) 24-го окремого штурмового батальйону, Фінансово-економічного відділу військової частини польової пошти НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язати вчинити дії – залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 18.07.2019 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:                                                                        В. В. Кузьменко 

Судді:                                                                                           Я. М. Василенко  

                                                                                                    О. М. Ганечко

Повний текст постанови виготовлено 17.01.2020.