Постанова
Іменем України
 
29 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 759/1122/19
провадження № 61-20053св19
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач),  Жданової В.С., Ігнатенка В.М.,   
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Державне підприємство «Електронмаш», 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Святошинського районного суду м. Києва від 20 червня 2019 року у складі головуючого-судді Ул`яновської О. В. та  постанову Київського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Немировської О. В., Чобіток А. О., Ящук Т.І., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
 
У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Електронмаш» (далі - ДП «Електронмаш») про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що він працював у ДП «Електронмаш» з 1991 року на різних посадах, а з 16 листопада 2009 року -  на посаді заступника директора з економіки - головного бухгалтера. 
 
Наказом ДП «Електронмаш» від 19 грудня 2018 року № 13-к/тр його було звільнено з займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України, за одноразове грубе порушення трудових обов`язків.
 
Посилаючись на незаконність свого звільнення, оскільки жодних доручень він не отримував, крім того від нього не було отримано письмових пояснень перед звільненням, ОСОБА_1 просив скасувати наказ від 19 грудня 2018 року ДП № 13-к/тр, поновити його на посаді заступника директора з економіки - головного бухгалтера та стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивача законно звільнено з посади на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України, оскільки він не виконав окреме доручення виконуючого обов`язки директора підприємства, чим допустив одноразове грубе порушення трудових обов`язків. Звільнення позивача проведено із дотриманням вимог чинного трудового законодавства.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Київського апеляційного суду від  26 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року залишено без змін.
 
Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, унаслідок чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
У листопаді 2019 року   ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами  норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої і апеляційної інстанцій не з`ясували всіх обставин справи, що мають істотне значення для її правильного вирішення, не дослідили та не надали належної оцінки доказам у справі, зайняли суб`єктивну позицію роботодавця, яким не підтверджено належними доказами й не доведено законність звільнення позивача. Не звернули  уваги на те, що позивача звільнено на підставі наказу, у якому не зазначено про розірвання трудового договору. Висновок судів про невиконання позивачем обов`язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а також наявність можливості виконання ним зазначеного обов`язку є помилковим й таким, що не відповідає дійсним обставинам справи. Також не відповідає дійсним обставинам висновок судів про наявність причинного зв`язку між невиконанням позивачем трудових обов`язків і негативними наслідками, які могли настати внаслідок такого порушення, оскільки станом на день звільнення не було встановлено жодних негативних наслідків спричинених діями ОСОБА_1 . Судами не враховано, що позивач не отримував окреме доручення керівника підприємства, й доказів протилежного відповідачем не надано. Погодившись з позицією роботодавця, що порушення було грубим, суди належним чином не вмотивували такого висновку.  У судів не було жодних підстав вважати, що порушення трудової дисципліни було грубим, за відсутності на підтвердження цього належних і допустимих доказів. Позивачем не було порушено посадову інструкцію і про існування якого окремого доручення відомо не було, крім того він був відсторонений від виконання обов`язків головного бухгалтера. Зважаючи на тривалий, системний  конфлікт  між сторонами, факту одноразового грубого порушення трудових обов`язків не було, і тому не було підстав для притягнення ОСОБА_1 до такого виду дисциплінарної відповідальності, як звільнення,  що також залишилося поза увагою як суду першої так і апеляційної інстанцій. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення  судів першої та  апеляційної інстанцій - без змін.
 
Фактичні обставини справи 
 
Встановлено, що ОСОБА_1 працював у ДП «Електронмаш» з 08 серпня 1991 року на різних посадах. З 16 листопада 2009 року працював на посаді заступника директора з економіки - головного бухгалтера.
 
На виконання доручення Першого віце-прем`єр міністра України - Міністерства економічного розвитку і торгівлі України Кубіва С. І . ДП «Електронмаш» було включено до плану заходів державного фінансового контролю Держаудитслужбою України та утворено комісію з перевірки його фінансово-господарської діяльності.
 
Наказом  Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 12 вересня 2018 року № 114-п виконання обов`язків директора ДП «Електронмаш» покладено на ОСОБА_3 
 
Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 20 вересня 2018 року №1324 «Про проведення інвентаризації майна і зобов`язань ДП «Електронмаш» утворену відповідну інвентаризаційну комісію, яка розпочала свою роботу з 24 вересня 2018 року.
 
10 жовтня 2018 року та 16 жовтня 2018 року на вимогу вказаної комісії позивач відмовився надати інвентаризаційні описи основних засобів підприємства для встановлення їх фактичної наявності відповідно до даних бухгалтерського обліку, одночасно позивач відмовився брати будь-яку участь у роботі комісії, про що складено відповідні акти.
 
Після протистоянь з боку колективу, лише 18 жовтня 2018 року інвентаризаційній комісії вдалося потрапити у приміщення підприємства, і було складено акт про відсутність частини внутрішньої документації підприємства та електронних носіїв, на яких вона зберігалася.
 
Для врегулювання конфліктної ситуації керівництвом ДП «Електронмаш» прийнято рішення про тимчасове відсторонення ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків та зобов`язано позивача передати документи, регістри бухгалтерського обліку (роздруковані та особисто підписані), звітність за останні п`ять років, відповідно до наказу від 22 жовтня 2018 року № 91-П.
 
Копія вказаного наказу була направлена на адресу позивача, однак не була отримана ним і повернута адресанту за закінченням терміну зберігання.
 
Окремим дорученням № 539/01-12 від 08 листопада 2018 року ОСОБА_1 зобов`язано передати  документи (бухгалтерські та фінансово-господарські), регістри бухгалтерського обліку (роздруковані та особисто підписані), звітність за останні п`ять років керівництву підприємства до 10.00 годин 26 листопада 2018 року.
 
Згідно з актом, складеним 22 листопада 2018 року комісією у складі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які були членами інвентаризаційної комісії, ОСОБА_1 відмовився від отримання наказу від 22 жовтня 2018 року та окремого доручення виконуючого обов`язки директора підприємства ОСОБА_3 від 08 листопада 2018 року № 593/01-12  про надання в строк до 26 листопада 2018 року керівнику підприємства бухгалтерських та фінансово-господарських регістрів бухгалтерського обліку (роздрукованих та особисто підписаних) та звітності за останні п`ять років.
 
У зв`язку з відмовою ОСОБА_1 від отримання вказаних наказу та окремого доручення, їх текст було зачитано йому вголос, про що складено відповідний акт 22 листопада 2018 року.
 
27 листопада 2018 року складено акт про те, що ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень щодо причин невиконання ним окремого доручення керівництва.
 
11 грудня 2018 року ДП «Електронмаш» направило до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України подання за № 603/01-07 про надання погодження на звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України.
 
Листом від 17 грудня 2018 року за № 2202-15/55562-07 Міністерство економічного розвитку і торгівлі України погодило звільнення позивача.
 
Наказом виконуючого обов`язки директора ДП «Електронмаш» ОСОБА_3 від 19 грудня 2018 року № 13-к/тр ОСОБА_1 звільнено з займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України - за одноразове грубе порушення трудових обов`язків.
 
При застосуванні дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 було враховано ступінь тяжкості вчиненого ним проступку та заподіяної шкоди, що передбачено статтею 149 КЗпП України.
 
Так, внаслідок ненадання позивачем бухгалтерських та фінансово-господарських документів, регістрів бухгалтерського обліку, звітності підприємства, керівник ДП «Електронмаш» був позбавлений можливості отримання інформації про реальний фінансовий стан та результати діяльності ДП «Електронмаш», зокрема щодо стану розрахунків з контрагентами за укладеними договорами, здійснених господарських операцій оформлення первинних документів, сплати передбачених законодавством податків та зборів, нарахування та виплати заробітної плати, складання та подання до контролюючих органів фінансової звітності.
 
У зв`язку з чим, підприємство не могло своєчасно виявити недоліки у веденні бухгалтерського обліку та оперативно реагувати на них з метою запобігання негативним фінансовим наслідкам, які могли бути спричинені такими недоліками.
 
На час застосування дисциплінарного стягнення до позивача, були встановлені факти несвоєчасного подання та неподання ДП «Електронмаш» ряду податкових звітів, а також несвоєчасної сплати та несплати податків, внаслідок чого підприємству нараховуються штрафні санкції, що підтверджується повідомленням Головного управління ДФС у місті  Києві від 06 грудня 2018 року за №118355/10/26-15-07-02-23, актом про результати камеральної перевірки своєчасності сплати земельного податку від 06 листопада 2018 року  за №1638/25-01-51-05-14312789, актом  про результати камеральної перевірки дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності подання податкової звітності з податку на додану вартість ДП «Електронмаш» за квітень-вересень 2018 року від 12 листопада 2018 року за №28348/26-15-12-13-20.
 
З урахуванням викладеного, невиконання ОСОБА_1 окремого доручення керівництва підприємства, є одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків, оскільки це призвело до цілого ряду негативних наслідків, зокрема нарахування штрафних санкцій у зв`язку з несвоєчасною роботою фінансового сектору.
 
Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.
 
Важливим елементом застосування пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України є звільнення керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості. Рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою звільнення керівника. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити цілу систему порушень, за які був звільнений позивач, а лише одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків.
 
У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 частини першої статті 40 і пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.
 
Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбачених трудовим законодавством (статті 2, 36, 40, 41 КЗпП України).
 
Аналіз указаних норм трудового права дає підстави для висновку, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.
 
Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
 
Порядок та строки застосування дисциплінарних стягнень визначено статтями 148, 149 КЗпП України.
 
Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано виходили із того, що при звільненні позивача відповідачем не було допущено порушення  норм чинного трудового законодавства. Висновки судів першої та апеляційної інстанцій про визнання законним звільнення позивача є правильними, оскільки зазначені відповідачем підстави для звільнення ОСОБА_1 можуть розцінюватися як одноразове грубе порушення ним трудових обов`язків, що підпадають під дію пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України, а відтак можуть бути підставою для розірвання трудового договору згідно з цією нормою. 
Посилання ОСОБА_1 у касаційній скарзі на неправильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд вважає безпідставними, оскільки суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну правову оцінку, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.
 
Необґрунтованими є доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що судами першої та апеляційної інстанції залишено поза увагою, що сам по собі факт «несвоєчасного подання та неподання ДП «Електронмаш» ряду податкових звітів, а також несвоєчасної сплати та несплати податків, внаслідок чого підприємству можуть бути нараховані штрафні санкції» не може бути поставлений у вину ОСОБА_1 , оскільки в зазначених актах немає жодного встановленого причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_1 та негативними наслідками, які з певною ймовірністю могли настати; сам факт проведеної перевірки і зафіксовані результати можуть бути необ`єктивними та відповідно оскарженими та скасованими.
 
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено факт порушення відповідачем трудової дисципліни, яке виразилось у невиконанні покладених на нього трудових обов`язків, ці обставини перевірені судами належним чином та цим доводам надана відповідна оцінка. 
 
Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що на момент надання йому відповідного доручення його було відсторонено від виконання обов`язків займаної посади через що він не мав можливості виконати є необґрунтованим,  оскільки саме наказом ДП «Електронмаш» від 22 жовтня 2018 року № 91-ц «Про відсторонення ОСОБА_1 » його зобов`язано передати документи, регістри бухгалтерського обліку (роздруковані та особисто підписані), звітність за останні п`ять років в.о. директора ДП «Електронмаш» ОСОБА_3.
 
Інші аргументи ОСОБА_1 , наведені в обґрунтування  касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування постановлених у справі судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. 
 
Крім того, наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
 
Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення, при ухваленні яких судами не було допущено порушення норм процесуального права, які б слугували підставою для скасування судових рішень.
 
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанцій.
 
Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416  ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 червня 2019 року та  постанову Київського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді: 	В. О. Кузнєцов  	
 	В. С. Жданова       	
 	В. М. Ігнатенко