?
УХВАЛА

27 лютого 2020 року 
м. Київ

Справа №  911/1687/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Колос І.Б.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДС Пром Груп»
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2019 
у справі № 911/1687/19
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Будівельників України» (далі - ТОВ «Альянс Будівельників України»)
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДС Пром Груп» (далі - ТОВ «ДС ПРОМ ГРУП», скаржник)
про стягнення 91 875,03 грн.,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ДС ПРОМ ГРУП» 18.02.2020 (згідно з поштовими відмітками на конверті) звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 у справі № 911/1687/19, а рішення Господарського суду Київської області від 10.09.2019 у справі № 911/1687/19 залишити в силі. Крім того, скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 у справі № 911/1687/19.

Дослідивши матеріали касаційної скарги ТОВ «ДС ПРОМ ГРУП», Касаційний господарський суд доходить висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

У липні 2019 року ТОВ «Альянс Будівельників України» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до ТОВ «ДС Пром Груп" про стягнення 91 875, 03 грн., з яких: 66 087, 50 грн. основний борг, 11 678, 48 грн. пеня, 6 608, 75 грн. штраф,                   6 185,79 грн. інфляційні втрати, 1 314, 51 грн. 3% річних.

Рішенням Господарського суду Київської області від 10.09.2019 у справі №911/1687/19 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено фактичного надання послуг в розмірі 66 087, 50 грн. та, відповідно, не доведено і факту виникнення у відповідача    зобов`язання щодо оплати наданих позивачем послуг за актами надання послуг від 25.06.2018 № 5533, від 25.06.2018 № 5534, від 26.06.2018 № 5596, від 26.06.2018 № 5597, від 01.07.2018 №5641, від 03.07.2018 № 5651, від 07.07.2018 № 6005.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 рішення місцевого господарського суду скасовано повністю, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Альянс Будівельників України» задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «ДС Пром Груп» на користь ТОВ «Альянс Будівельників України» 66    087,50 грн. основного боргу, 135, 80 грн. 3 % річних, 950, 57 грн. пені та 1  404, 53 грн. судового збору за подачу позовної заяви. В решті позовних вимог відмовлено.

Скасовуючи рішення суду попередньої інстанції, Північний апеляційний господарський суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджується факт надання позивачем відповідачу послуг на загальну суму 66    087,50 грн., а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд апеляційної інстанції виходив з того, що листом від 03.06.2019 акти наданих послуг були надіслані на юридичну та електронну адреси відповідача, останній не надав доказів на спростування даних обставин, тому спірні акти наданих послуг є такими, що були отримані відповідачем 03.06.2019 (дата направлення вказаних актів на юридичну адресу відповідача). 

ТОВ «ДС ПРОМ ГРУП» не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, оскільки остання є незаконною та необґрунтованою та порушує принцип єдності правозастосовної практики.

Також скаржник вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, з посиланнями на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 25.09.2019 у справі № 520/11437/18, від 04.11.2019 у  справі №  905/49/15, від 19.03.2019 у справі № 809/1718/15, від 27.02.2018 у справі № 813/1766/17.

Також скаржник посилається на правову позицію, викладеній у постанові Верховного Суду від 04.11.2019 у  справі №  905/49/15, де зазначено, що визначальною ознакою господарської операції  є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (як-то: обставини здійснення перевезення товару поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця). 

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.  

Аналогічне положення закріплено і у частині першій статті 17 ГПК України, яким передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 

Предметом позову в даній справі є стягнення 91  875, 03 грн., а, отже, ціна позову у справі №  911/1687/19 не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа є малозначною згідно з наведеними приписами ГПК України.

Слід відзначити, що в судах першої та апеляційної інстанцій розгляд справи проводився  за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ГПК України.

Касаційний господарський суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у малозначних справах залежить виключно від обставин конкретної справи та значення кожної з них для формування єдиної правозастосовчої практики.

Наведені скаржником у касаційній скарзі доводи у контексті судових рішень у цій справі не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. У касаційній скарзі відсутні посилання на текст судового рішення, де заявникові незрозумілі висновки, які можна неоднозначно тлумачити і які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. 

Зазначені у касаційній скарзі доводи зводяться до власного викладення обставин справи стороною по справі та до переоцінки доказів, які були здійсненні судом апеляційної інстанції.

Касаційний господарський суд приходить висновку, що аргументи та доводи, які б свідчили про фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики не знайшли свого документального підтвердження.  

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 «Справа «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» (Levages Prestations Services v. France, заява №  21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Верховний Суд, перевіривши наведені заявником посилання на практику Верховного Суду України та Верховного Суду у справах № 914/2267/18, № 905/49/15, №809/1718/15, №813/1766/17, доходить висновку висновку про те, що зазначені позиції, з урахуванням встановлених судами обставин, є не подібними та не містять підтвердження наявності різної судової практики.

Таким чином, посилання заявника на існування відмінної судової практики не знайшли свого підтвердження.

Інші підстави, передбаченні статтею 293 ГПК України, які надають повноваження Верховному Суду переглянути, як суду права, малозначні справи, скаржником не наведені.

Враховуючи викладене, а також те, що касаційна скарга ТОВ «ДС ПРОМ ГРУП» не містить доводів, зважаючи на які, суд міг би визнати, що рішення суду касаційної інстанції за наслідками розгляду цієї скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі №911/1687/19, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи, що встановлено відсутність підстав для відкриття касаційного провадження, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішень суду по суті судом не розглядається.

Керуючись частиною п`ятою статті 12,  статтею 234, пунктом 2 частини третьої статті 287, статтею 293 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд, - 

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДС Пром Груп» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 у справі № 911/1687/19.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                          Т. Малашенкова 

Суддя                                                                                          І. Бенедисюк

Суддя                                                                                           І. Колос