П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/2487/19 
Головуючий у І інстанції:  Лабань Г.В.  
Суддя-доповідач:  Матохнюк Д.Б. 
26 лютого 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Матохнюка Д.Б. 
суддів:  Боровицького О. А.  Шидловського В.Б. 
за участю:
секретаря судового засідання:  Ременяк С.Я.,
представника відповідача: Чорної А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Управління Держпраці у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року (повний текст якого складено в м. Хмельницькому 07 листопада 2019 року) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Хмельницькій області про   визнання протиправною та скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
у серпні 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (ФОП ОСОБА_1 ) звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Хмельницькій області в якому просила поновити строк звернення до адміністративного суду з даним позовом та визнати протиправною та скасувати постанови про накладення штрафу №22/626 від 04.12.2019 року.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року адміністративний позов. 
Не погоджуючись з судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
У судовому засіданні в режимі відео конференції представник відповідача апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.
Позивач в судове засідання не з`явилась, до початку судового засідання представником позивача адвокатом – Локтіновою С.А. подано клопотання в якому просила перенести розгляд справи на іншу дату у зв`язку із зайнятістю адвоката – Локтіонової С.А. в іншому суді.
Також, у клопотанні зазначено про те, що 24.02.2020 року працівник Сбомого апеляційного адміністративного суду зателефонував ОСОБА_1 та повідомив про те, що 26.02.2020 року о 13:40 год відбудеться засідання, тобто з порушенням вимог ч. 3 ст. 126 КАС України.
Крім того, 13.02.2020 року адвокатом Локтіновою С.А. на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду надсилалось клопотання про проведення судового засідання в режимі відео конференції, яке отримане судом 17.02.2020 року, проте ухвали суду щодо задоволення або відмови у поданому клопотанні, ні на адресу Кузьменко ОСОБА_2 М., ні на адресу представника позивача не надходило.
При цьому, в матеріалах справи наявна ухвала Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2020 року, якою клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено і дана ухвала згідно супровідного листа від 18.02.2020 року була направлена сторонам по справі, в результаті чого представник відповідача з`явився до Хмельницького окружного адміністративного суду 26.02.2020 року для розгляду даної справи в режимі відеоконференції.
Враховуючи викладене вище, думку представника відповідача, вимоги ч. 1 ст. 309 КАС України, а також те, що явка сторін по справі не визнавалась обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника позивача про перенесення розгляду даної справи та розглянути справу за відсутності позивача та її представника.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому  задоволенню, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 23.10.2018 року посадові особи Управління Держпраці у Хмельницькій області здійснили вихід за адресою вул. Проскурівського підпілля, 106, м. Хмельницький для проведення відповідно до п. 33 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 (Порядок №295) з метою інформування про найбільш ефективні способи дотримання законодавства про працю, моніторингу стану його дотримання, у тому числі щодо оформлення трудових відносин.
Під час відвідування посадові особи Управління Держпраці в Хмельницькій області отримали пояснення позивачки, у яких остання зазначила, що ОСОБА_3 працює по трудовому договору з 20.10.2018, та пояснення ОСОБА_3 , у яких останній зазначив, що працює у ФОП ОСОБА_1 з 20.10.2018 на посаді офіціанта в ресторані "Люксор".
24.10.2018 інспектори праці Управління Держпраці у Хмельницькій області склали службову записку, у якій запропонували першому заступнику начальника Управління Держпраці у Хмельницькій області здійснити інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 .
Відповідачем складено акт про неможливість проведення інспекційного від 31.10.2018 №22-01/3193-ІВ/НД у зв`язку з ненаданням позивачкою інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування.
За таких обставин, згідно вимоги №22-01/3193-ІВ/11 від 31.10.2018 року зобов`язано позивача у строк до 08.11.2018 року надати документи, необхідні для проведення інспекційного відвідування до Управління Держпраці в Хмельницькій області.
Так, на підставі наказу від 16.11.2018 №238 та направлення від 16.11.2018 №1068/18 посадові особи Управління Держпраці у Хмельницькій області здійснили інспекційне відвідування позивача з питань оформлення трудових відносин, за результатами якого складено акт від 16.11.2018 року №22-01/3538-ІВ.
В акті перевірки від 16.11.2018 №22-01/3538-ІВ посадові особи зафіксували порушення позивачем вимог ч.ч. 1-3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу" від 17.06.2015 №413 (Постанова №413) щодо укладення трудового договору з працівником, допуску цього працівника до роботи та своєчасного подання до ДФС повідомлення про допуск працівника до роботи.
На підставі акту інспекційного відвідування відповідач виніс припис від 22.11.2018 року №22-01/3538-ІВ-874 з вимогою усунути порушення ст. 24 Кодексу законів про працю України та Постанови №413.
22.11.2018 року ФОП ОСОБА_1 подала начальнику Управління Держпраці в Хмельницькій області пояснення, в яких просила її пояснення та пояснення ОСОБА_3 від 20.10.2018 вважати недійними, оскільки такі пояснення були відібрані інспекторами незаконно. Зазначила, що ОСОБА_3 працює з 23.10.2018 року, а 20.10.2018 року та 21.10.2018 року останній перебував в ресторані " ІНФОРМАЦІЯ_1 " для ознайомлення з роботою.
Також, 22.11.2018 року ОСОБА_3 подав начальнику Управління Держпраці в Хмельницькій області пояснення, в яких зазначив, що працівникам Управління Держпраці в Хмельницькій області повідомляв, що приходив до ресторану " ІНФОРМАЦІЯ_1 " для ознайомлення з умовами роботи. Лише 23.10.2018 року повідомив позивачку, що згоден працювати на вказаних умовах. Просив пояснення від 20.10.2018 року вважати недійсними.
Рішенням щодо розгляду справи про накладення штрафу від 23.11.2018 року №563 Управління Держпраці в Хмельницькій області призначило розгляд справи про накладення штрафу на 04.12.2018 року на 11 год. 15 хв. Дане рішення надіслано та отримано позивачем 28.11.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 144).
Постановою від 04.12.2018 року №22/626 Управління Держпраці в Хмельницькій області на підставі ст. 265 Кодексу законів про працю України наклало на позивачку штраф в розмірі 111690,00 грн за порушення ст. 24 Кодексу законів про працю України, Постанови №413, яка отримана позивачем 04.12.2018 року, про що свідчить її особистий підпис на вказаній постанові (а.с. 146 на звороті).
Не погоджуючись з такою постановою позивач оскаржив її до суду.
Задовльняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач при прийнятті оскарженої постанови діяв не на підставі, не в межах та не у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.
Проте, перевіряючи правомірність розгляду Хмельницьким окружним адміністративним судом даного адміністративного спору, колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, зокрема, прийняття до провадження позовної заяви ОСОБА_4 , прийняття рішення по суті, в той час, як позивачем грубо порушено строк звернення до суду з даним адміністративним позовом, який передбачений ч. 2 ст. 122 КАС України. 
Так, ч. 1 ст. 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Дана норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. 
Згідно із ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч. 4 ст. 123 КАС України).
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Колегія суддів враховує, що законодавче обмеження строку протягом якого особа може звернутися до суду, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").
Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).
Крім того, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
При цьому, "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 січня 2019 року справа №576/1434/17.
Так, у клопотанні про поновлення строку звернення до суду позивач зазначив про те, що дізналась про порушення її прав вже після звернення за правовою допомогою до адвоката, з яким вона у подальшому підписала угоду про надання правової допомоги. 
Крім того, згідно довідки релігійної організації «Всеукраїнський духовний центр «Відродження» №12/01 від 12.08.2019 року зі змісту якої встановлено, що ОСОБА_1 в період з 31.05.2019 року по 12.08.2019 року надавала послуги з кейтерингу в якості служителя-волонтера релігійної організації «Всеукраїнський духовний центр «Відродження» за адресою: Київська область, Вишгородський район, село Лютіж, вул. Приморська, 124-А, а отже строк звернення до суду нею пропущено з поважних причин.
Проте, як встановлено з матеріалів справи, копію оскаржуваної постанови позивач отримала 04.12.2018 року про що свідчить її особистий підпис на вказаній постанові (а.с. 146 на звороті), відтак шестимісячний строк звернення до суду у позивача закінчився 04.06.2019 року, тоді як позов подано до суду лише 13.08.2019 року.
Таким чином, вказане вище свідчить про те, що ОСОБА_1 було відомо про наявність оскаржуваної постанови ще 04.12.2018 року.
Щодо наданої позивачем довідки релігійної організації «Всеукраїнський духовний центр «Відродження» №12/01 від 12.08.2019 року у підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що позивач не була позбавлена можливості реалізувати своє право на звернення до суду із дотриманням строків, визначених ч. 2 ст. 122 КАС України в період з 05.12.2018 року по 31.05.2018 року, однак даний правом остання не скористалась.
Крім того, суд першої інстанції не вирішив подане позивачем клопотання про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом, не надав належної оцінки обставинам на які посилається позивач, не перевірив доводи, викладені в клопотанні про поновлення строку звернення до суду, що свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивач знала про порушення свого права ще 04.12.2018 року, а тому суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про прийняття рішення по сутті позовних вимог, не вирішивши попередньо питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду, не встановив обставин, які б свідчили про поважність причин звернення із даним позовом поза межами встановленого Кодексом адміністративного судочинства строку, а тому колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтями 238, 240 цього Кодексу. 
          Керуючись ст.ст. 121, 122, 240, 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Управління Держпраці у Хмельницькій області  задовольнити  частково.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року, - скасувати.
Прийняти нову постанову.
Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Хмельницькій області про  визнання протиправною та скасування постанови  залишити без розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі   02 березня 2020 року.

Головуючий	 	 	Матохнюк Д.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Боровицький О. А.    Шидловський В.Б.