ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/21951/18                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Патратій О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  17 лютого 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача          - Єгорової Н.М.,
суддів                    - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,
секретарі                     - Казюк Л.М.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сентос Централ Логістікс" про стягнення податкового боргу, -

ВСТАНОВИЛА:
У грудні 2018 року позивач ГУ ДФС у м. Києві звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сентос Централ Логістікс", в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить стягнути податковий борг у розмірі 4     558     873,05 грн.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 грудня 2019 року позов задоволено частково: стягнено з Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕНТОС ЦЕНТРАЛ ЛОГІСТІКС" на користь державного бюджету України податковий борг у розмірі 3 335 025,36 гривень.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. 
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що сума нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань та штрафних (фінансових) санкцій за рішеннями від 22 квітня 2016 року №0001281401, №0001301401 набули статусу узгоджених грошових зобов`язань згідно з нормами Податкового кодексу України.
Відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що на неодноразові вимоги суду про надання детального розрахунку суми пені у сумі 483 319,99 грн. та 740 527,70 грн., з підтвердженням відображення відповідних сум в ІКП, позивачем відповідних доказів суду надано не було.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що станом на дату звернення до суду за відповідачем обліковується податковий борг на загальну суму 4559320,77 грн.
У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову не є предметом апеляційного оскарження, то судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку його законності та обґрунтованості у межах доводів та вимог апеляційної скарги ГУ ДФС у м. Києві. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "СЕНТОС ЦЕНТРАЛ ЛОГІСТІКС" (код ЄДРПОУ 35982565) перебуває на податковому обліку в органах ДФС та є платником податків.
Відповідно до інтегрованих карток платника податків станом на 10 липня 2019 року сума податкового боргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕНТОС ЦЕНТРАЛ ЛОГІСТІКС" становить 4 558 873,05 грн., яка складається з:
- податку на додану вартість (код 14060100) у сумі 2 416 772,43 грн., який виник згідно податкових повідомлень-рішень № 0001301401 від 22 квітня 2016 року та № 0037601206 від 30 серпня 2017 року 
- з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів (код 11020300) у сумі 2 136 559,62 грн., який виник згідно податкового повідомлення-рішення    № 0001281401 від 24.10.2017 року 
- з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами, із доходів платника у вигляді з/п (код 11010100) у сумі 5 541,00 грн., який виник згідно податкових повідомлень-рішень № 0307140303 від 22 квітня 2016 року та № 0308140303 від 22 квітня 2016 року 
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до ст. 59 Податкового кодексу України  ГУ ДФС у м. Києві винесено податкову вимогу від 16 січня 2018 року № 6949-17 на суму 4 559 320,77 грн., яка була надіслана відповідачу згідно рекомендованого повідомленням про вручення поштового відправлення № 0411619713966, проте конверт було повернуто відділення поштового зв`язку з відміткою "за закінчення встановленого строку зберігання".
Судом встановлено, що зазначена сума податкового боргу виникла на підставі: 
- податкового повідомлення-рішення № 0307140303 від 22 квітня 2016 року , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб у сумі 5 541,00 грн., з яких 4 433,00 грн. за податковим зобов`язанням, 1 108,00 грн. за штрафними санкціями;
- податкового повідомлення-рішення № 0308140303 від 22 квітня 2016 року, яким визначено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб у сумі 510,00 грн., з яких 510,00 грн. за штрафними санкціями;
- податкового повідомлення-рішення № 0001301401 від 22 квітня 2016 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів на загальну суму 1 933 889,00 грн., з яких  1 289 259,00 грн. за податковим зобов`язанням, 644 630,00 грн. за штрафними санкціями;
- податкового повідомлення-рішення № 0001281401 від 22 квітня 2016 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток юридичних осіб на загальну суму 1 822 179,00 грн., з яких 1 214 786,00 грн. за податковим зобов`язанням, 607 393,00 грн. за штрафними санкціями;
- податкового повідомлення-рішення № 0037601206 від 30 серпня 2017 року, яким зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20% за платежем податок на додану вартість у сумі 9,60 грн.
Також судом встановлено, що ТОВ "СЕНТОС ЦЕНТРАЛ ЛОГІСТІКС" оскаржило в Окружному адміністративному суді міста Києва податкові повідомлення-рішення від 22 квітня 2016 року № 0001281401, № 0001301401.
Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2017 року, у справі № 826/12868/16, апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 червня 2017 року задоволено. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 червня 2017 року скасовано, прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позову.
Поряд з викладеним суд встановив, що згідно інтегрованої картки платника податків (податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів) ТОВ "Сентос Централ Логістик" (а.с. 13), 07 грудня 2017 року податковим органом було нараховано відповідачу пеню у сумі 483 319,99 грн., на підставі п.п 129.1.2 ст. 129 ПК України, за порушення строку сплати податкового зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням № 0001301401 від 22 квітня 2016 року 
Також згідно інтегрованої картки платника податків (податок на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів) ТОВ "Сентос Централ Логістик" (а.с. 15), 07 грудня 2017 року податковим органом було нараховано відповідачу пеню у сумі 740 527,70 грн., на підставі п.п 129.1.2 ст. 129 ПК України, за порушення строку сплати податкового зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням № 0001281401 від 22 квітня 2016 року.
На підставі встановлених вище обставин та з огляду на ненадання позивачем розрахунку пені за весь період прострочення, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.
З  таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на наступне.
Відповідно до п. п. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 ПК України після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня.
Нарахування пені розпочинається, зокрема, при нарахуванні суми грошового зобов`язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні - рішенні згідно із цим Кодексом.
Згідно п. п. 129.3.1 п. 129.3 ст. 129 ПК України нарахування пені закінчується: у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань.
Приписами п. 129.4 ст. 129 ПК України визначено, що пеня, визначена підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 цієї статті, нараховується на суму податкового боргу (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такого податкового боргу або на день його (його частини) погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою, за кожний календарний день прострочення у його сплаті.
Зазначений розмір пені застосовується щодо всіх видів податків, зборів та інших грошових зобов`язань, крім пені, яка нараховується за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності, що встановлюється відповідним законодавством (п. 129.5 ст. 129 ПК України).
За змістом положень Порядку ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 05 грудня 2013 № 765 (що був зареєстрований в Міністерстві юстиції України 04 лютого 2014 року за № 217/24994 та діяв до 10 червня 2016) та наразі чинного Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07 квітня 2016 № 422 (що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20 травня 2016 року за № 751/28881), нарахування пені на суму податкового боргу проводиться контролюючим органом автоматично в інтегрованій картці платника без винесення окремого рішення за наслідками такого нарахування.
При цьому, інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, передоплати та єдиного внеску, що включає комплекс облікових показників з інтегрованих підсистем, за повноту, достовірність і своєчасність відображення яких несуть відповідальність структурні підрозділи територіальних органів Міндоходів за функціональними напрямами роботи. Форми інтегрованих карток платника мають лицьовий та зворотний боки.
Зворотний бік інтегрованої картки відображає стан розрахунків платника (суми нарахованого та сплаченого платежів, пені, штрафних (фінансових) санкцій, процентів за користування розстроченням (відстроченням) грошових зобов`язань (податкового боргу), суми податкового боргу, недоїмки із сплати єдиного внеску, надміру та/або помилково сплачені, заявлені до відшкодування тощо) за податками, зборами, єдиним внеском, митними платежами, операції, що проводяться з коштами передоплати.
Занесення/перенесення, виключення/включення операцій в інформаційній системі проводяться структурними підрозділами територіальних органів Міндоходів, на які покладено функції з введення відповідної інформації.
Викладене, на переконання суду апеляційної інстанції свідчить про те, що Податковим кодексом України прямо передбачено нарахування пені за весь період заниження у тому числі у разі адміністративного або судового оскарження, яке відбувається після узгодження податкового зобов`язання на суму заниження податкового зобов`язання та за весь період його заниження з урахуванням часу адміністративного та/або судового оскарження.
Так, у день зарахування коштів на погашення податкового боргу та рознесення сплачених сум в інтегрованій картці платника автоматично проведено розрахунок пені за такою формулою: Y = (С погашення податкового боргу х K днів : 100 % х U НБУ х 1,2): R, де Y - сума пені, нарахована на фактично погашену суму податкового боргу; С погашення податкового боргу - фактично погашена сума податкового боргу (недоплати); K днів - кількість календарних днів, на яку затримали сплату податкового зобов`язання; U НБУ - облікові ставки НБУ, що діють у період, за який нараховується пеня; 1,2 - коефіцієнт, що дозволяє розрахувати 120 % річних U НБУ; R - кількість днів у календарному році.
З матеріалів справи вбачається, що підприємству позивача нарахована пеня у зв`язку з несвоєчасною сплатою узгоджених грошових зобов`язань, визначених податковими повідомленнями-рішеннями № 0001281401, №0001301401 від 22 квітня 2016 року.
У той же час, на неодноразові вимоги суду про надання детального розрахунку суми пені у сумі 483 319,99 грн. та 740 527,70 грн., з підтвердженням відображення відповідних сум в ІКП, позивачем відповідних доказів суду надано не було. 
Таким чином, як було вірно зазначено судом першої інстанції, оскільки позивачем розрахунку пені за весь період прострочення надано не було, судова колегія позбавлена можливості перевірити правильність такого розрахунку та його відповідність механізму нарахування пені, визначеному главою 12 ПК України та главою 7 розділу ІІІ Порядку № 422, та узгодженість відповідних сум пені з даними інтегрованої картки платника податків.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення пені у сумі 483 319,99 грн. та 740  527,70 грн.
Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 грудня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

          Суддя-доповідач                                                                      Н.М. Єгорова 
Судді                                                                                 Є.О. Сорочко 
                                                                                                    І.В. Федотов