ПОСТАНОВА
Іменем України

03 грудня 2019 року 
Київ
справа №804/17259/14
адміністративне провадження №К/9901/8546/18
                                                    К/9901/8548/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Хохуляка В.В., 
суддів - Бившевої Л.І., Олендера І.Я.,  
при секретарі: Горбатюку В.С., 
за участю представника позивача: Портянко Г.А.,
                 
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Алвалім» та 2. Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2015 (суддя - Ільков В.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2015 (головуючий суддя - Шлай А.В., судді: Іванов С.М., Чабаненко С.В.) у справі № 804/17259/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Алвалім» до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, Головного управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів, -

встановив:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Алвалім» (далі - ТОВ «Алвалім») звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просило  суд:

визнати протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська) щодо ненадання Головному управлінню Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області після завершення судового оскарження висновків на бюджетне відшкодування податку на додану вартість у сумі 16720168 грн.;

стягнути з Державного бюджету України на користь ТОВ «Алвалім» узгоджену суму бюджетної заборгованості з податку на додану вартість у розмірі 16720168 грн.;

стягнути з Державного бюджету України на користь ТОВ «Алвалім» пеню у розмірі                 1305547,36 грн. за прострочення погашення заборгованості з відшкодування податку на додану вартість у сумі 16720168 грн. за 190 дні - з 22.07.2014 по 27.01.2015.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2015, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2015, позовні вимоги задоволено частково. 

Визнано протиправною бездіяльність ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська щодо ненадання Головному управлінню Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області після завершення судового оскарження висновків на бюджетне відшкодування податку на додану вартість у сумі 16 720 168 гривень. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, ТОВ «Алвалім» звернулось із касаційною скаргою до суду касаційної інстанції, в якій просить частково скасувати Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2015 та прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити позов.

Вподальшому позивач звернувся із заявою про відмову від позову в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності ДПІ у Жовтневому районі                                м. Дніпропетровська щодо ненадання Головному управлінню Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області після завершення судового оскарження висновків на бюджетне відшкодування податку на додану вартість у сумі 16720168 грн., стягнення з Державного бюджету України на користь ТОВ «Алвалім» узгоджену суму бюджетної заборгованості з податку на додану вартість у розмірі 16720168 грн. з огляду на те, що органом Державного казначейства України перераховано спірну суму бюджетного відшкодування на поточний банківський рахунок ТОВ «Алвалім».

У зв`язку з цим, позивач просить скасувати ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2015 частково та задовольнити позовні вимоги про    стягнення з Державного бюджету України на користь ТОВ «Алвалім» пені у розмірі 1305547,36 грн. за прострочку погашення заборгованості з відшкодування податку на додану вартість у сумі 16720168 грн. за 190 днів - з 22.07.2014 по 27.01.2015.

Вимоги касаційної скарги в оскаржуваній частині обґрунтовано тим, що у платника податку, який не отримує бюджетне відшкодування в порядку та строки, визначені статтею 200 Податкового кодексу України, виникає право на нарахування пені на суму такої заборгованості на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська також оскаржила рішення судів першої та апеляційної інстанції в касаційному порядку.

У поданій касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2015, ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2015 в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові в цій частині з тих підстав, що на момент звернення ТОВ «Алвалім» до суду з даним позовом остаточного судового рішення по справі №2а/0470/12800/11, з якою пов`язано розгляд даної справи, ухвалено не було, у податкового органу відсутні підстави для вчинення дій щодо бюджетного відшкодування спірної суми податку на додану вартість.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Стосовно заяви ТОВ «Алвалім» про відмову від позовних вимог у відповідній частині, слід зазначити наступне.

Як передбачено частиною першою статті 47 Кодексу адміністративного судочинства  України позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову.

Згідно зі статтею 348 Кодексу адміністративного судочинства  України позивач може відмовитися від позову, а сторони можуть примиритися у будь-який час до закінчення касаційного розгляду.

У разі відмови від позову або примирення сторін суд касаційної інстанції постановляє ухвалу відповідно до вимог статей 189, 190 цього Кодексу, якою одночасно визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, якими закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

За правилами частин 3 та 5 статті 189 Кодексу адміністративного судочинства  України позивач може відмовитися від позову, а відповідачі - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або окремій письмовій заяві. Про прийняття відмови від позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі. Суд не приймає відмови від позову, визнання позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача або відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що відмова позивача від позову закону не суперечить, чиїх-небудь прав, свобод або інтересів не порушує, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційних скарг, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, заслухавши пояснення представника позивача, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга ТОВ «Алвалім»  підлягає частковому задоволенню, а касаційна скарга ДПІ у Жовтневому районі                 м. Дніпропетровська задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питань достовірності заявленої позивачем суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у сумі 458378 грн. по декларації за грудень 2010 року, яка виникла за рахунок від`ємного значення з ПДВ, що декларувалось в період з 01.11.2010 по 31.11.2010 рр., у сумі 6496117 грн. по декларації за січень 2011 року, яка виникла за рахунок від`ємного значення з ПДВ, що декларувалось в період з 01.12.2010 по 31.12.2010, у сумі   9738673 грн. по декларації за лютий 2011 року, яка виникла за рахунок від`ємного значення з ПДВ. що декларувалось в період з 01.01.2011 по 31.01.2011, за наслідками якої складено акт №0004690 (3584/23-5/33275679) від 21.09.2011.

За висновками акту перевірки позивачем допущено порушення підпункту 7.7.2 пункту 7.7. статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» в частині завищення бюджетного відшкодування по декларації з ПДВ за грудень 2010 року у розмірі 458378 грн., порушення абз. 2 пункту 200.5 статті 200 Податкового кодексу України в частині завищення суми ПДВ заявленої до відшкодування по деклараціям з ПДВ: за січень 2011 року у розмірі 6496117 грн., лютий 2011 року у розмірі 9738673 гривень.

На підставі названого акту перевірки 29.09.2011 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення № 0000942305, згідно з яким зменшено суму бюджетного відшкодування у розмірі 485378 грн., та № 0000972305, згідно з яким відмовлено у наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі               16234790 грн.

Не погодившись з цими податковими повідомленнями-рішеннями,  товариство з обмеженою відповідальністю «Алвалім» оскаржило їх у судовому порядку.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.11.2011 позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення №0000942305 від 29.09.2011 ДПІ у Жовтневому районі                       м. Дніпропетровська, яким ТОВ «Алвалім» зменшено суму бюджетного відшкодування у розмірі 485378 грн. та №0000972305 від 29.09.2011, яким   ТОВ «Алвалім» відмовлено у наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 16234790 грн., у іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.02.2012 постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.11.2011 скасовано, прийнято нову постанову про відмову в позові.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.07.2014 постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.02.2012 скасовано, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.11.2011 залишено в силі.

Відповідно до частини п`ятої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Таким чином, судове рішення у справі №2а/0470/12800/11, яким визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення №0000942305 від 29.09.2011 ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська, яким ТОВ «Алвалім» зменшено суму бюджетного відшкодування у розмірі 485378 грн. та №0000972305 від 29.09.2011, яким ТОВ «Алвалім» відмовлено у наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 16234790 грн., є таким, що набрали законної сили.

Порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків врегульовано статтею 200 Податкового кодексу України.

Відповідно до пунктів 200.7 та 200.10 статті 200 Податкового кодексу України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. Протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Згідно з пунктом 200.11 статті 200 Податкового кодексу України за наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для   визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

Згідно з пунктом 200.15 статті 200 Податкового кодексу України у разі якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або контролюючий орган розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний повідомити про це орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до набрання законної сили судовим рішенням. Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження контролюючий орган протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Проте, як встановлено судами та не заперечувалось сторонами у даній справі, ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська, всупереч приписам пункту 200.15. статті 200 Податкового кодексу України, протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, не подала органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету на користь позивача.

За таких обставин, як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, бездіяльність ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області щодо ненадання до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області висновку відносно сум, що підлягають відшкодуванню з бюджету на користь ТОВ «Алвалім» за грудень 2010 року, січень, лютий 2011 року у загальному розмірі 16234790 грн. є протиправною.

Стосовно позовної вимоги щодо стягнення з Державного бюджету України на користь ТОВ «Алвалім» пені у розмірі 1305547,36 грн. за прострочення погашення заборгованості з відшкодування податку на додану вартість у сумі 16 720 168 грн. за 190 дні - з 22.07.2014 по 27.01.2015, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що  така позовна вимога не підлягає задоволенню, оскільки не відбулась процедура надання висновку щодо бюджетного відшкодування, і саме з дати надання висновку буде можливо відрахувати пеню.

Пунктом 200.23 статті 200 Податкового кодексу України визначено, що суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з      відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим, зокрема, в постанові від 03.06.2014 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Завод «Південкабель» до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові Державної податкової служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області про стягнення суми неподання органом державної податкової служби після закінчення перевірки до органу Державного казначейства України висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, та непогашення у зв`язку з цим заборгованості бюджету з ПДВ, не позбавляє платника податку права пред`явити вимоги про стягнення зазначеної пені.

Таким чином, висновки судів попередніх інстанцій, що нарахування пені  здійснюється тільки з дати надання висновку, є помилковими.

Разом з тим, за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Оскільки судами попередніх інстанцій обставини щодо початку перебігу строку нарахування пені, обґрунтованість визначення позивачем періоду нарахування пені та правильність здійсненого розрахунку не встановлювались, суд касаційної інстанції позбавлений можливості прийняти нове судове рішення.

Відповідно до частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Керуючись статтями 250, 341, 344, 348, 349, 353, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Алвалім» про відмову від позову в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області щодо ненадання Головному управлінню Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області після завершення судового оскарження висновків на бюджетне відшкодування податку на додану вартість у сумі 16720168 грн., стягнення з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алвалім» узгодженої суми бюджетної заборгованості з податку на додану вартість у розмірі 16720168 грн.  задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2015 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2015 в цій частині визнати нечинними та провадження у справі  в цій частині закрити.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Алвалім» задовольнити частково.

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі                                         м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення. 

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2015 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2015 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алвалім» пені у розмірі 1305547,36 грн. за прострочення погашення заборгованості з відшкодування податку на додану вартість у сумі 16720168 грн. за 190 днів - з 22.07.2014 по 27.01.2015 скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.В. Хохуляк
Л.І. Бившева 
І.Я. Олендер,
Судді Верховного Суду