УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №286/511/19 Головуючий у 1-й інст. Гришковець А. Л. 
Категорія 31 Доповідач Трояновська  Г. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Трояновської Г.С.        
суддів Павицької Т.М.,        Миніч Т.І.                
з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.
                               
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі в режимі відеоконференції цивільну справу № 286/511/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Овруцької міської ради Житомирської області про визнання договору дарування недійсним
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 26 грудня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Гришковець О.Л. у м. Овручі,

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом та просила визнати недійсним договір дарування житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений секретарем Черепинської сільської ради Овруцького району Могиливець Л.Ю. від 20.02.1993.
В обгрунтування вимог позову зазначала, що вона є двоюрідною внучкою ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , не будучи власником будинку АДРЕСА_1 , за договором дарування відчужила його ОСОБА_4 . Посилаючись на те, що у вказаному договорі дарування не зазначено вулиці та номеру житлового будинку, забудовником цього будинку була її баба ОСОБА_5 , а також, що цей договір посвідчений неуповноваженою особою – секретарем Черепинської сільської ради, просила визнати його недійсним. Щодо строків позовної давності вказала, що про оскаржуваний договір дарування вона дізналася лише в кінці 2018 року, а тому на її думку, причини пропуску строків позовної давності є поважними.
Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 26 грудня 2019 року у задоволені позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до мотивів позовної заяви.
ОСОБА_2 направила відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечила, вказала, що на день укладення спірного договору дарування будинок АДРЕСА_1 належав на праві власності ОСОБА_3 , що підтверджується матеріалами справи. Договір дарування посвідчено уповноваженою особою, що відповідає положенням ст.3 Закону України «Про державний нотаріат» від 25.12.1974 року.
ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з`явилась, направила заяву про розгляд справи за її відсутності, доводи апеляційної скарги підтримала в повному обсязі.
ОСОБА_2 та її представник адвокат Бондарчук Г.Ф. брали участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції в режимі відеоконференції, надали пояснення аналогічні викладеному у відзиві на апеляційну скаргу.
Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи позивач  ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є рідними сестрами.
ОСОБА_3 та баба сторін ОСОБА_5 також були рідними сестрами. 
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.38,162).
20 лютого 1993 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір дарування житлового будинку, відповідно до якого ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_2 прийняла в дар належний ОСОБА_3 на праві власності житловий будинок, розташований в с. Лукишки Овруцького району Житомирської області. У договорі зазначено, що дійсна вартість всіх споруд з урахуванням зносу складає 76 410рублів. Договір посвідчено 20.02.1993 секретарем виконавчого комітету Черепинської сільської ради Овруцького району Житомирської області Могиливець Л.Ю. (а.с.30).
На підставі договору було внесено відомості в погосподарську книгу, а 19.09.2018 зареєстровано у Державному реєстрі прав на нерухоме майно.
Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 26.10.2018 в окремому провадженні задоволено заяву ОСОБА_1 та встановлено факт родинних відносин між нею та ОСОБА_3 , а саме, що ОСОБА_1 є двоюрідною внучкою ОСОБА_3 (а.с. 38).
У рішенні суду зазначено, що довідка виконкому Овруцької міської ради від 17.10.2018 №1153 свідчить про те, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , доглянула і похоронила племінниця ОСОБА_6 (померла ІНФОРМАЦІЯ_5 ), яка була матір`ю ОСОБА_1 . 
Звертаючись до суду із позовною заявою, ОСОБА_1 зазначила, що має намір оформити спадщину після смерті її двоюрідної баби, а оспорюваний договір дарування, на її думку, є недійсним, що перешкоджає реалізації такого права.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не доведено належними і допустимими доказами, що спірний будинок не належав ОСОБА_3 та договір, що оспорюється, було посвідчено не уповноваженою на те особою.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Оскільки спірні правовідносини виникли до 2004 року, то до них застосовуються положення Цивільного Кодексу УРСР в ред.1963 року
Відповідно до ст. 243 ЦК УРСР за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.
Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди.
За правилами статті 48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам   закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.
Стаття 48 ЦК УРСР застосовується у разі порушення встановленого порядку вчинення громадянами і організаціями дій, спрямованих на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав і обов`язків, при ущемленні угодою особистих або майнових прав неповнолітніх дітей, а також в інших випадках їх невідповідності вимогам чинного законодавства, якщо для них не встановлені особливі правила визнання угод недійсними (статті 45-47, 49-58 ЦК УРСР).
Судом першої інстанції досліджено погосподарські книги та встановлено, що станом на 01.01.1974 ОСОБА_5 була головою колгоспного двору в с. Лукішки Овруцького району (житловий будинок 1928 року забудови – наявна відмітка «півхати»). Суспільна група господарства – колгоспний двір. Члени сім`ї по обліку відсутні. Співвласником значиться ОСОБА_7 . 
По особовому рахунку № НОМЕР_1 господарство ліквідовано 28.03.1975 в зв`язку зі смертю ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 . Землі значиться всього – 0, 38 га.
Крім того, станом на 01.01.1974 - 01.01.1979 головою двору в с. Лукішки Овруцького району ( житловий будинок 1928 року забудови – наявна відмітка «півхати») була ОСОБА_7 . Суспільна група господарства – робітника. Членом сім`ї по обліку була ОСОБА_8 . По особових рахунках №№ НОМЕР_2 , 586 землі значиться всього – 0, 05 га. Співвласником станом на 01.01.1974 - 01.01.1976 значилась ОСОБА_5 . 
Водночас станом на 01.01.1974 - 01.01.1979 ОСОБА_3 була головою колгоспного двору в с. Лукішки Овруцького району ( житловий будинок 1918 року забудови). Суспільна група господарства – колгоспний двір. Члени сім`ї по обліку відсутні. По особових рахунках № НОМЕР_3 , 585 землі значиться всього – 0, 15 га.
Згідно погосподарської книги по Черепинській сільській раді за 1980 – 1982 роки (а.с. 18-21) ОСОБА_3 була головою колгоспного двору в с. Лукішки Овруцького району ( житловий будинок 1918 року забудови, однак наявна примітка «півхати»). Суспільна група господарства – колгоспний двір. Члени сім`ї по обліку відсутні. По особовому рахунку № НОМЕР_4 землі значиться всього – 0, 15 га. Крім того, на неї було зараховано господарство ОСОБА_7 (житловий будинок 1928 року забудови – наявна відмітка «півхати»), яка вибула ІНФОРМАЦІЯ_7 в м. Овруч. Суспільна група господарства – робітник.
Вказані обставини підтверджуються даними погосподарських книг по Черепинській сільській раді за 1974 – 1976 роки (а.с. 118, 119, 122 -125);   за 1977 – 1979 роки (а.с.116 -119) та довідками виконавчого комітету Овруцької міської ради №492 від 07.05.2019(а.с.67), №514 від 10.05.2019 (а.с. 81).
Довідкою виконавчого комітету Овруцької міської ради №491 від 07.05.2019 на підставі погосподарської книги №13 за 1980-1983р.р. також підтверджується, що особовий рахунок НОМЕР_5 - господарство ОСОБА_7 було переписано на ОСОБА_3 (а.с.66).
Погосподарські книги по Черепинській сільській раді за 1983 – 1994 роки (на час виникнення спірних правовідносин) свідчать, що по обліку значиться лише одне господарство за ОСОБА_3 . Житловий будинок 1918 року забудови. Суспільна група господарства – колгоспний двір по книзі за 1983 – 1985 роки, а за 1986 – 1990 роки – робітника. Члени сім`ї по обліку відсутні. По особових рахунках № НОМЕР_6 землі значиться всього – 0,15 га. В книзі за 1994 рік наявна відмітка про смерть ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та відкриття господарства на ОСОБА_2 згідно договору дарування від 20.02.1993 за №17 (а.с. 175-187).
Судом першої інстанції допитано свідка ОСОБА_9 – дочку ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні підтвердила, що дійсно півхати належало її матері – ОСОБА_7 , проживала і вона з матір`ю. Потім вона переїхала в м. Овруч і в 1980 році забрала матір, яка свою половину переписала на ОСОБА_3 . Крім того, показала, що взагалі в хаті, яка була побудована в 1918 році, проживало три сестри: її мати – ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Мати її відділилася, а ОСОБА_11 та ОСОБА_10 жили разом. 
Зазначені показання свідка узгоджуються з нумерацією особових рахунків, вказаних в погосподарській книзі, які йдуть послідовно один за одним, що свідчить про проживання сестер в одному будинку (594,596,597; 585,586; 576,577; 575). 
Факт спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на момент смерті останньої підтвердили і свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
Отже, на підставі погосподарських книг Черепинської сільської ради за 1974-1976 роки встановлено, що господарство ОСОБА_5 ліквідовано 28.03.1975 у зв`язку з її смертю 27.03.1975 (а.с.161), а на момент вчинення спірного договору купівлі-продажу по погосподарських книгах значилося лише одне господарство в с. Лукішки Овруцького району - за ОСОБА_3 (а.с.186).
Доказів того, що спірний будинок, який перейшов за договором дарування до ОСОБА_2 належав на праві власності ОСОБА_5 , а не ОСОБА_3 , матеріали справи не містять і позивачем не надано.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем не надано будь-яких доказів, які б підтверджували факт наявності членів колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_5 (по обліку 1914 року забудови та 1928 року забудови «півхати»), які проживали з нею на день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_6 , та мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору чи не втратили права на частку в його майні.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано керувався роз`ясненнями, викладеними в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.95 про те, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.
       Зважаючи,що на час укладення договору дарування не існувало колгоспних дворів ОСОБА_3 мала законні підстави укласти договір дарування відповідно до ЦК УРСР та Закону України «Про власність».
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов також обгрунтованого висновку про те, що договір дарування вчинено уповноваженою особою відповідно до діючих на той час норм законодавства.
Відповідно до ч.ч.5,6 ст.3 Закону УРСР «Про державний нотаріат» від 25.12.1974, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, у населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, нотаріальні дії, передбачені Законом СРСР "Про державний нотаріат" та цим Законом, вчиняють виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад народних депутатів.
Нотаріальні дії у виконавчих комітетах міських, селищних, сільських Рад народних депутатів вчиняють голова, заступник голови або секретар виконавчого Комітету, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення нотаріальних дій.
Договір дарування посвідчено секретарем виконавчого комітету Черепинської сільської ради, що відповідає ч.ч.5,6 ст.3 Закону УРСР «Про державний нотаріат» від 25.12.1974.
Позивач в апеляційній скарзі повторно наводить обставини справи та законодавчі норми щодо нотаріального посвідчення договору дарування. 
       У заяві про розгляд справи за її відсутності просить взяти до уваги відповідь із Національного банку України щодо вартості житлового будинку – 76 410рублів.
Із відповіді Нацбанку України від 30.01.2020 на звернення ОСОБА_1 «про грошову одиницю» вбачається, що з 12 листопада 1992 року єдиним законним засобом платежу на території України став український карбованець. Обмін рублів на українські карбованці здійснювався у співвідношенні 1:1. Згідно Указу Президента України №762/96 з 2 по 16 вересня 1996 року в України було проведено грошову реформу та здійснено обмін українських карбованців на гривню у співвідношенні 100 000карбованців на 1 гривню. 
Нацбанком також повідомлено, що методика перерахування грошової одиниці, що діяла на території України, починаючи з 1993 року до 2020 року, відсутня.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 наголошує на необхідності нотаріального посвідчення договору дарування. Посилаючись на вартість будинку, із зазначенням переліку правових норм та їх цитуванням. 
Проте, судом встановлено, що спірний договір дарування житлового будинку посвідчено нотаріально відповідно до чинних на момент посвідчення законодавчих актів, про що обгрунтовано зазначено судом першої інстанції, а тому, доводи, наведені в апеляційній скарзі є безпідставними.
       Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 26 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 28.02.2020.

Головуючий Судді