УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/3894/19 Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М. 
Категорія 29 Доповідач Шевчук А. М.  
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
                       
головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,
з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №295/3894/19 за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «САВ-ТРАНС» про відшкодування майнової і моральної шкоди
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 08 жовтня 2019 року, яке ухвалене під головуванням судді Полонця С.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «САВ-ТРАНС» (надалі – ТзОВ «САВ-ТРАНС» або перевізник). Просив стягнути із відповідача 178 грн. майнової шкоди та у відшкодування моральної шкоди – 5 000 грн. Свої вимоги обґрунтовував тим, що є особою з інвалідністю другої групи та відповідно до положень Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» має право на 50% знижку вартості проїзду на внутрішніх лініях (маршрутах) повітряного, залізничного, річкового та автомобільного транспорту в період із 01 жовтня по 15 травня. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 29 травня 2018 року за ним визнано право на 50-відсоткову знижку вартості проїзду на внутрішніх лініях (маршрутах) автомобільного транспорту, що здійснюються ТзОВ «САВ-ТРАНС» у період із 01 жовтня по 15 травня щороку. Користується маршрутом №110 «Житомир-Сонячне-Соколовський масив», який обслуговує ТзОВ «САВ-ТРАНС». Незважаючи на наявність у нього пільги та рішення суду, у період із 01 жовтня 2017 року по 15 травня 2018 року водії маршруту №110 відмовляли йому в пільговому проїзді, мотивуючи свої відмови вказівками перевізника. Він звертався із письмовими заявами до перевізника та голови Житомирської обласної державної адміністрації щодо неправомірних дій ТзОВ «САВ-ТРАНС» та усунення порушень, на що отримав відповідь про те, що керівництвом перевізника прийнято рішення обмежити кількість пільгових категорій громадян. Вважає таке рішення перевізника незаконним та таким, що порушує його права. Окрім того, рішенням Оліївської об`єднаної територіальної громади від 16 березня 2018 року затверджена Програма фінансування видатків на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян автомобільним транспортом на приміських маршрутах загального користування у Житомирському районі, відповідно до якої кожному пільговику видається вісім талонів на місяць для безоплатного проїзду на приміських маршрутах. Вважає, що як особа з інвалідністю другої групи має право на пільговий проїзд і таке право не залежить від укладення договорів про відшкодування перевізнику витрат на пільгові перевезення. Для припинення неправомірних дій відповідача неодноразово викликав поліцію, але за наслідками звернень отримував лише відповіді про те, що перевірка проведена. При цьому жодного розслідування не було. У період із 01 жовтня 2017 року по 15 травня 2018 року здійснив 50 поїздок маршрутом №110 «Житомир-Сонячне-Соколовський масив», що підтверджується квитками на загальну суму 356 грн. Ураховуючи передбачену Законом 50 відсоткову знижку вартості проїзду та неправомірне вимагання сплати повної вартості за перевезення у спірний період, вимушений був переплатити за транспортні послуги 178 грн., які просить стягнути як завдану майнову шкоду. Зазначає, що неправомірні дії відповідача (безпідставна відмова у перевезенні із наданням 50 відсоткової знижки вартості проїзду), а також відмова у добровільному порядку компенсувати половину вартості квитків за його перевезення у спірний період спричинили йому моральної шкоди. Він перебував у пригніченому стані та зазнав непоправного болю. Окрім того, останнім часом відповідач взагалі відмовляє йому в наданні послуг з його перевезення маршрутом №110.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 08 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Вважає помилковим висновок суду про те, що копії квитків на проїзд не є належними, допустимими та достовірними доказами в справі. Так, свідок ОСОБА_2 , яка допитана судом першої інстанції, під присягою підтвердила обставини відмови йому водіями перевізника у наданні пільгового проїзду в спірний період. Квитки на проїзд не є іменними, містять лише інформацію про перевізника, номер квитка та його вартість, а тому надати інші докази у обґрунтування свого позову він можливості не має. Окрім того, відповідно до листа Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області від 15 травня 2018 року працівниками управління було проведено рейдову перевірку транспортних засобів автомобільного перевізника ТзОВ «САВ-ТРАНС» на маршруті №110 «Житомир-Сонячне-Соколовський масив» у період із 02 по 04 травня 2018 року, під час якої виявлені порушення щодо умов, підстав та порядку видачі квитків, чим зайвий раз доводиться неправомірна поведінка перевізника. Також суд першої інстанції при розгляді даного спору не врахував, що договір перевезення пасажирів автомобільним транспортом є укладеним із моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду (є консенсуальним), а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, – з моменту посадки в автобус (є реальним). Цей договір діє до моменту висадки пасажира в пункті призначення.

Товариство з обмеженою відповідальністю «САВ-ТРАНС» подало відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вважає, що позивач не надав належних доказів того, що транспортні засоби, водії яких відмовляли йому в пільговому проїзді, належать ТзОВ «САВ-ТРАНС», а кермувальники автобусів перебували у трудових відносинах із суб`єктом господарювання. Також не довів позивач неправомірності дій відповідача, які негативно вплинули на його морально-психологічний стан. 

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, надані позивачем копії квитків на проїзд у транспорті не є належними доказами, оскільки не містять інформації, що саме ОСОБА_1 їх придбав, на маршруті №110, у спірний період та при цьому було порушено його право на пільговий проїзд. Копією рапорту зафіксований конфлікт сторін із приводу відмови відповідача прийняти скаргу позивача щодо фальшивих квитків. Судовим рішення, яке б набрало законної сили, не було встановлено вини працівників відповідача у відмові позивачу в пільговому проїзді у спірний період. Покази свідка конкретної інформацій не містять та ОСОБА_2 повідомила про події, які сталися не у спірний період. Окрім того, у період проведення рейдової перевірки фактів відмови перевізником у пільговому перевезенні пасажирів не встановлено. Із огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість вимог.

Колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися із висновками суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю їх обставинам справи. 

Автобусний маршрут загального користування це автобусний маршрут, на якому здійснюють регулярні пасажирські перевезення. Автобусний маршрут приміський - автобусний маршрут, який з`єднує населені пункти і протяжність якого не перевищує 50 км.

Із змісту позовної заяви вбачається, що спірним періодом є період із 01 жовтня 2017 року по 15 травня 2018 року.

Відповідно до частини першої ст.42 Закону України «Про автомобільний транспорт» договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), укладається між органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування та автомобільним перевізником і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами.

Листом Житомирської обласної державної адміністрації від 16 листопада 2018 року підтверджується та обставина, що у спірний період обслуговування приміського автобусного маршруту №110 «Житомир-Сонячне–Соколовський масив» забезпечувало автопідприємство ТзОВ «САВ-ТРАНС» (а.с.51).

Відповідно до змісту частини четвертої ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду в цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 29 травня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «САВ-ТРАНС» про визнання права, яке набрало законної сили, встановлено, що 03 лютого 2017 року між Управлінням промисловості, розвитку інфраструктури та туризму Житомирської обласної адміністрації та перевізником ТзОВ «САВ-ТРАНС» укладений договір №8/т на право обслуговування пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, на підставі якого ТзОВ «САВ-ТРАНС» взяло на себе зобов`язання щодо здійснення перевезень пасажирів на регулярному приміському маршруті «Житомир-АС-1 – Сонячне - ОСОБА_3 масив». 

Згідно з пунктом 1.2 та підпунктом 2.2.3 вищезазначеного договору ТзОВ «САВ-ТРАНС» зобов`язалося надавати населенню транспортні послуги та при роботі на маршрутах, зокрема, перевозити пільгову категорію громадян, яким чинним законодавством надані пільги при користуванні пасажирським автомобільним транспортом; розмістити у салоні транспортного засобу перелік окремих категорій пасажирів, які відповідно до законодавства користуються правом безкоштовного (пільгового) проїзду та таблицю вартості проїзду на маршруті; видавати квитки пасажирам встановленого зразка.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про автомобільний транспорт» пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.

Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом.

Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом. 

Матеріалами справи доводиться та судом установлено, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с.30).

Відповідно до змісту положень статті 38-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» особи з інвалідністю мають право на 50-відсоткову знижку вартості проїзду на внутрішніх лініях (маршрутах) повітряного, залізничного, річкового та автомобільного транспорту в період з 01 жовтня по 15 травня. Звуження змісту та обсягу права осіб із інвалідністю на пільговий проїзд транспортом не допускається.

Статтею 910 ЦК України передбачено, що за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу – також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу – також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідного квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Нормою спеціального Закону, що визначає засади організації та діяльності автомобільного транспорту та яка діє у такій редакції на час існування спірного періоду, врегульовано, що договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - з моменту реєстрації електронного квитка (частина друга ст.42 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Пасажир зобов`язаний мати при собі квиток на проїзд, на перевезення багажу, за наявності права пільгового проїзду - відповідне посвідчення чи довідку, на підставі якої надається пільга, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - зареєструвати електронний квиток (ст.41 Закону України «Про автомобільний транспорт» в редакції із змінами станом на час існування спірного періоду).
Квиток - проїзний документ встановленої форми, який надає право пасажиру на одержання транспортних послуг.
Типові форми квитків на проїзд пасажирів на маршрутах загального користування затверджені наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 25 травня 2006 року №503. Так, приміські - тип ПА-І. Вартість проїзду за розрахунками пасажирських перевізників, інформація про перевізника, страховика та страхову суму вноситься у квиток друкованим способом. Тарифна вартість приміських маршрутів установлюється шляхом множення покілометрового тарифу на відстань від початку маршруту до середини тарифної зони.
Наявність у позивача права пільгового проїзду (права на одержання 50-відсоткової знижки вартості проїзду в період із 01 жовтня по 15 травня) підтверджується вищевказаним пенсійним посвідченням, а також рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 29 травня 2018 року, яким визнано право  ОСОБА_1 , як інваліда 2 групи, на 50-відсоткову знижку вартості проїзду на внутрішніх лініях (маршрутах) автомобільного транспорту, що здійснюються Товариством з обмеженою відповідальністю "САВ-ТРАНС" у період з 01 жовтня по 15 травня щороку.
       Отже, у спірний період обслуговування приміського автобусного маршруту №110 «Житомир-Сонячне–Соколовський масив» здійснював перевізник - ТзОВ «САВ-ТРАНС», що було визначено органом виконавчої влади. Альтернативного перевізника на цьому приміському автобусному маршруті не існувало. Договір перевезення транспортом загального користування в силу частини другої ст.915 ЦК України є публічним договором. Позивач як споживач та пасажир мав можливість на приміському маршруті №110 скористатися послугами лише цього перевізника. ОСОБА_1 як пасажир мав право одержати місце у транспортному засобі ТзОВ «САВ-ТРАНС» згідно з пред`явленим ним пенсійним посвідченням, яке підтверджувало право пільгового проїзду (50-відсоткова знижка від повної вартості проїзду). 
       Натомість позивач вимушений був у спірний період, здійснивши 50 поїздок, купувати квитки за повну вартість, чим грубо порушені його права та інтереси як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах (а.с.16,19-20).
       Доказами відмови перевізника у реалізації права пільгового проїзду із 50-відсотковою знижкою у період із 01 жовтня 2017 року по 15 травня 2018 року є: листи позивача до відповідача від 24 та 27 квітня 2018 року (а.с.27,28); відповідь перевізника за підписом директора товариства з обґрунтуванням відмови у пільговому проїзді (а.с.35); показання свідка ОСОБА_2 , яка під присягою повідомила, що є сусідкою позивача по дачній ділянці та у травні 2018 році три рази була присутня при дискусії водія маршруту №110 із ОСОБА_1 із приводу відмови, при пред`явленні посвідчення особи з інвалідністю 2-ої групи, у проїзді за половину вартості; придбання позивачем квитків за повну вартість.
       Із огляду на вищевикладені докази, лист управління Укртрансбезпеки у Житомирській області від 14 травня 2018 року із зазначенням того, що в ході проведення заходів державного контролю у період із 02 по 04 травня 2018 року не встановлено фактів безпідставної відмови у пільговому перевезенні, не виключає наявність таких фактів у інші дні спірного періоду, які не були охоплені перевіркою. 
       При вирішенні даного спору суд першої інстанції помилково не прийняв квитки як належні та допустимі докази у даній справі, оскільки на звороті квитків перевізник зазначений – ТзОВ «САВ-ТРАНС». Позивач може надати лише ті квитки, які йому видав перевізник, який не вказав номер маршруту, дату та час їх видачі або здійснення рейсу. Іншої форми квитка відповідач позивачу не видавав. Недоліки, допущені відповідачем, не можуть бути підставою для позбавлення позивача права захисту в судовому порядку, адже суд має оцінювати докази не лише кожний окремо, а й у їх сукупності, тим більше, що у ході рейдової перевірки, здійсненої працівниками управління Укртрансбезпеки у Житомирській області з 02 по 04 травня 2018 року, виявлено використання відповідачем квитків на право проїзду невстановленої форми. У суді відповідач не довів зворотного, тобто - що квитки були видані на інший маршрут, що були видані не у спірний період або що квитки відповідача, які він як перевізник видавав у спірний період, були дещо іншої форми, зокрема іменними, тощо, а отже не спростував належними та допустимими доказами (наприклад, відомостями, квитками тощо) доводи ОСОБА_1 щодо порушення його прав у зв`язку із відмовою відповідача надати йому послуги з перевезення на маршруті №110 у спірний період за половину вартості проїзду.
Житомирською районною державною адміністрацією Житомирської області 13 серпня 2018 року розглянуто звернення ОСОБА_1 щодо пільгового перевезення у приміському маршруті «Житомир-Сонячне-Соколовський масив» (а.с.36). У своєму листі державна адміністрація зазначила, що у зв`язку із тим, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» не передбачені видатки на здійснення пільгового перевезення, а статтею 91 Бюджетного кодексу України передбачено можливість здійснення видатків з місцевого бюджету, рішенням Житомирської районної ради від 14 березня 2018 року №570 затверджена районна Програма фінансування видатків на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян автомобільним транспортом на приміських автобусних маршрутах загального користування у Житомирському районі на 2018 рік, відповідно до якої селищна, сільські ради та об`єднані територіальні громади в межах фінансових можливостей приймають рішення про пільгове перевезення та укладають договори з перевізниками. Із метою забезпечення прав пільговиків Оліївської об`єднаної територіальної громади на безоплатне перевезення, рішенням Оліївської сільської ради від 16 березня 2018 року затверджена аналогічна програма, відповідно до якої кожному пільговику видаються вісім талонів на місяць для безоплатного проїзду на приміських маршрутах. Зазначено також, що рішення щодо надання пільг у готівковій формі з оплати проїзду усіма видами транспорту загального користування на міських, приміських та міжміських маршрутах Житомирською райдержадміністрацією не приймалось.

Аналогічна відповідь ОСОБА_1 щодо його пільгового проїзду на приміському маршруті загального користування №110 «Житомир-Сонячне-Соколовський масив» надана Житомирською обласною державною адміністрацією листом від 17 травня 2018 року про те, що фінансування витрат, пов`язаних з наданням пільг у готівковій формі з оплати проїзду усіма видами транспорту загального користування на приміських маршрутах, буде здійснюватися на рахунок місцевих бюджетів. При цьому зазначено, що монетизація усуває несправедливість нерівномірного доступу до вказаної пільги, а пільговики отримують можливість витратити гроші на свій розсуд (постанова КМУ від 14 березня 2018 року №197) (а.с.37-38).

Разом із тим, статтею 22 Конституції України гарантовано, що при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. 

Реалізація позивачем, наданого йому чинною ст.38-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (у редакції, яка діє на час спірного періоду), права на одержання 50-відсоткової знижки вартості проїзду в період із 01 жовтня по 15 травня не може бути обмежена, оскільки не залежить від наявності коштів у бюджетах відповідних рівнів та не обмежується кількістю перевезень у спірний період. Правовідносини щодо відшкодування наданих пільг виходять за межі розгляду даного спору, оскільки вони виникають не між перевізником та пільговиком, а - між перевізником та державою, що не повинно перешкоджати у реалізації пасажирами-пільговиками їхніх прав, наданих державою, поки існує та діє норма, яка передбачає право для пільгової категорії громадян, до якої належить позивач.

Отже, позивачу діями відповідача завдана майнова шкода (збитки) в сумі 178 грн., яка складає половину від суми, яку витратив позивач на придбання квитків для проїзду в маршруті №110 (356 грн.), що у період із 01 жовтня 2017 року по 15 травня 2018 року обслуговував відповідач. Такі обставини доведені належними та допустимими доказами і сумнівів у колегії суддів не викликають. Порушене право підлягає захисту в спосіб, передбачений п.8 частини другої ст.16 ЦК України, шляхом відшкодування вищевказаної суми з перевізника, який у спірний період безпідставно відмовляв позивачу в пільговому перевезенні за половину вартості проїзду.

Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правовідносин, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Окрім того, з 16 вересня 2011 року право споживача на відшкодування моральної шкоди не пов`язується виключно із заподіянням її небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією. Дана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі №360/723/16-ц.

Отже, протиправні дії перевізника ТзОВ «САВ-ТРАНС», тобто відповідача, які виразилися в порушенні прав споживача-пасажира на пільговий проїзд, призвели до необхідності застосування додаткових зусиль для організації свого побуту, тобто позивачу була завдана моральна шкода у вигляді душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього, що надає йому право на відшкодування такої шкоди. Розмір відшкодування визначається колегією суддів із урахуванням всіх обставин справи та вимог розумності, добросовісності, справедливості, а тому у відшкодування моральної шкоди належить стягнути 1 000 грн., оскільки поновлення порушеного права не виключає стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ст.376 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове судове рішення, яким позов задовольняє частково. Стягується із відповідача на користь позивача майнова шкода у сумі 178 грн. та у відшкодування моральної шкоди - 1 000 грн. Решта суми (4 000 грн.), що заявлена у відшкодування моральної шкоди, не підлягає до стягнення з огляду на вищевикладене.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 08 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «САВ-ТРАНС» (код ЄДРПОУ 37446191; м. Житомир, вул. Східна, буд. 88/2) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) 178 грн. у відшкодування майнової шкоди та 1 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: